260 
begyndende Oplösningstilstand. Da jeg dengang heller ikke endnu havde 
saa stor Interesse for Hvalernes Undersügelse, som den jeg senere fik, 
bleve kun de vigtigste Indvolde udtagne og nedlagte i Viinaand, hvorpaa 
Skelettet blev udarbeidet, uden at en nöiere Undersögelse af Legemets 
ydre Forhold i Forveien anstilledes. Men de opbevarede Dele, især 
Skelettet, have været til stérste Nytte ved de senere Undersögelser. Det 
var navnlig under Udarbeidelsen af dette Skelet, at jeg blev opmærksom 
paa Armenes uforholdsmæssige Længde (see Tavle III Fig. 1 og 4, 
hvorved et nyt Lys opgik for mig i Bestemmelsen af de nordiske Fin- 
hvaler, og paa Tænderne i begge Kjeber — der ville blive omhandlede 
i en nestfileende Afhandling. 
Med stor Længsel imüdesaae jeg derefter Nedsendingen af et 
andet Keporkakfoster, og denne Længsel tilfredsstilledes i Aaret 
1840 ved Capitain Holbölls Forsorg. Det mig ved denne Ven ned- 
sendte Foster var ligeledes opbevaret i Salt, men vel vedligeholdt. Det 
var 35 Tommer langt, altsaa ved et overordentlig heldigt Tilfælde 
omtrent lige saa langt som det ene i den foregaaende Afhandling beskrevne 
(men först senere nedsendte) Vaagehvalfoster. Jeg har sörget for, at 
dette Hvalfoster blev afbildet (Tavle MI Fig. 1) under samme (omtrent 
3 Ganges) Formindskelse, i samme Stilling, af samme Lithograph under 
min omhyggelige Veiledning. Wed et eneste sammenlignende Öiekast 
paa de to lige store Fostre, stillede ved Siden af hinanden, maatte man 
see, at de hörte til aldeles forskjellige Arter; jeg vover at haabe, at det. 
Samme vil være Tilfældet ved et eneste Oiekast paa de to Afbildninger, 
Tavle IE Fig. A og Tavle III Fig. 1. 
Ligesom det grönlandske Rörhvalfoster var af samme Störrelse, 
som det stürste af hine sex Vaagehvalfostre, saaledes var det i lige Grad 
udviklet. Ogsaa her vare alle Spor af Foetalkrumning forsvundne. For- 
til gik Hjerneskal og Overkjebe, bagtil Halen i lige Flugt med Ryg- 
gen. Bugfurerne vare lige saa tydelige, maaskee endog noget tydeligere. 
