268 _ 
have nogen Betydning som Artscharacteer for en Finhval, eftersom 
det dobbelte Blæsehul, Rygfinnen og Bugfurerne tilkomme alle bekjendte 
Finhvaler uden Undtagelse. 
Den angivne stumpe Form af Hovedet beskriver Fabricius nöiere 
deels i selve Fauna groenl. med de Ord: ,,rostrum rectum, elongatum 
magis magisque angustatur, desinens tamen apice satis lato obtusoque”, 
deels i Vidensk. Selsk. Skrifter 6te Bind Pag. 66 med félgende Ord: 
»Hovedet er temmelig langsnudet, og bliver fra Næsehullerne eller fra 
Midten af, mere og mere afkneben til Forenden, som dog er ubetydelig 
bred og but afrundet, thi det er alene Siderne og Underdelen der knibes 
noget af, Panden eller Overdelen gaaer ingenlunde skraa ned, men staaer 
lige ud”. — Den Afbildning, der ledsager denne Afhandling, giver hans 
Mening end tydeligere tilkjende, idet den viser Overkjæbens Gjennemsnit 
omtrent lig en Kaskelotoverkjæbes i formindsket Maalestok. Hvor megen 
Vægt, han lægger paa denne Snudens stumpe Form, synes ogsaa at ind- 
lyse deraf, at han paa Grund deraf kalder Reporkaken: „Stubhvalen”, og 
forledes til at antage nogle af de Hvaler, der paa Grund af deres afstum- 
pede Hoved ere kaldte ,,Butskop,” for at være lig den, ja endog sætter 
Grindehvalen (Delphinus globiceps) blandt dens Synonymer. 
En saadan afstumpet Form har Overkjæben imidlertid aldeles ikke 
paa mine Fostre; men en saadan afstumpet Form — har heller hverken 
Capt. Holböll eller mine andre Venner, der kjende den grönlandske Ke- 
porkak meget nüie, paa nogen Maade villet anerkjende. Da nu, saavidt 
mig bekjendt, heller ikke nogen Efterretning ellers er at finde om en 
Finhval med en saaledes dannet Overkjæbe, saa nådes man vel til at 
antage, at Fabricius i denne Henseende, ved een eller anden Forvexling, 
har gjort en unüiaptig Angivelse. 
Om Næseboerne siger Fabricius, at de findes ,,circiter medio ca- 
pitis in tuberculo eminente, quas autem operculo communi claudere valet, _ 
ut quasi una videantur”. I den danske Afhandling hedder det: ,,Sproi- 
