315 
de dog ikke Lyset tilstrakkeligen falde igjennem, for at den finere Bygning 
med Bestemthed kunde opfattes. 
Den valseformede eller næsten kuglerunde tynde Skive, der ud- 
gjorde den egentlige, benede Tand, var i fugtig Tilstand temmelig büielig. 
- Ved Törring blev den kridhvid og meget spröd. 
Ved svag Forstörrelse viste den sig ligesom porös; det paafaldende 
Lys lod Kalklaget see som et uregelmæssigt kridhvidt Net; det gjen- 
nemfaldende Lys viste Maskerne af Nettet næsten som ganske gjennem- 
sigtige. Wed stærkere Forstürrelse fandtes imidlertid i Maskerne af det 
grovere Net finere Ralkstraaler, der selv havde Form af uregelmæssige 
Forgreninger. I visse Stillinger af Tanden syntes disse finere Ralk- 
straaler at gaae ud fra et bestemt Middelpunkt, der ofte var udvidet som 
en större Kjerne — eller rettere en Beencelle — i andre Stillinger toge 
de sig ud som Grupper af smaae forgrenede Stammer. 
Det grovere Ralknet bestod paa de fleste Steder tydeligen af hule 
Kalkrôr, der temmeligen uregelmzssigen udbredte sig overalt i den tynde 
Beenskive, og paa mange Steder forbandt sig indbyrdes, 
I mange Tilfælde viste sig paa Tandens Overflade en meget re- 
gelmæssig Udbredning af tynde, næsten ganske lige Striber eller Furer; 
men jeg maa ansee dem for Revner, eftersom jeg kun fandt dem i Tæn- 
derne, naar de, efter den lange Henliggen i Viinaand, udsattes for 
Torring. 
I Tydningen af de to Ralksystemer maa jeg antage de grovere 
Rörforgreninger for de saakaldte Marvrör, den finere Ralkstraaling for 
analog med Knoklernes forgrenede Rallceller. Man kunde derefter 
antage disse Kalkskiver, der i Formen og Leiet aabenbart forestille 
Tender, i Henseende til Bygningen for simple Beendannelser; men saa- 
ledes omtrent maa Dentinen vel altid vise sig, naar den strax efter det 
yderste Lags Dannelse er bestemt til atter at forsvinde. Dentinerérene 
kunne i dette Tilfælde neppe faae Tid at udvikle sig, eftersom de voxe 
Rr* 
