327 
„det antoges at ligge sikkert for Vandet. Men om Natten ved Flodtiden 
„reiste sig en heftig Storm; Havet steg over sin almindelige Höide, og 
„den efterladte Deel af Hovedet skylledes bort*)”. 
At det Hvaldyr, hvorom her handles, og som af Islenderne paa 
Vestmannö benævnedes ,, Andarnefia”, var en Hyperoodon, saaes strax 
af den med Sendingen fölgende Tegning, ved den saa characteristiske 
tynde, trinde, korte Form af Snuden i Modsætning til det stærkt op- 
staaende Forhoved, de paafaldende smaae Brystfinner, den mörke Farve 
over hele Kroppen o.s.v. — til Bekræftelse paa hvad de ovenstaaende 
Angivelser om Dyrets Stürrelse og om dets Mangel saavel paa Barder 
som paa et fuldstændigt Tandsæt allerede noksom tilkjendegav. 
Rroppen var paa den Haallandske Afbildning fremstillet temmelig 
smækker, omtrent som paa den Hunterske Figur (Phil. transact. Voll. 77 
Tab. 19); Panden — eller rettere Forhovedet stod steilt i Veiret bag den 
tynde Snude, omtrent som paa den Baussardske (Rozier obs. sur la phys.), 
meget mere end paa den Vesmaelske Afbildning (Nouveaux mém. de 
Pacad. roy. de Bruxelles Tome 14. Notice zoologique sur un Hypéroodon). 
Vesmaels A fbildning,hvorafjeg tillader mig her at give et formindsketOmrids : 
i SR TN) RTS 
DZ j ne we ve za 
*) Merkeligt nok skete den samme Nat ogsaa ved Sjællands Nordvestkyst en paafal- 
dende Forandring i Veiret, men i modsat Retning, saa at Havet blev glat som et 
Speil og aabnede mig Adgang til den der inddrevne store Finhval, som blev omtalt i 
forste Afhandling (Pag. 175) og som i en folgende vil blive nöiere beskrevet under 
Navn af B. musculus, 
