ningen (b—i) og paa Höiryggen (fra d til e) er den glat og 
(paa det térrede Exemplar) guul af Farve. Den glatte Höiryg 
(foran e) med den gule Farve er det Sted af Ganen, som lig- 
ger lige over Tungen. Fortil og til Siderne er Ganehuden 
sort; paa hele den forreste Deel, samt nermest udenom For- 
dybningen og Höiryggen, altsaa især paa Overkjæbebenenes 
IE to Liengdeforhöininger, er den meget ru og hvas, idet Over- 
JÅ huden her danner utallige smaae (}—1/ høie) tildeels skarpe 
Fremstaaenheder. Nærmest udenfor disse Længdeforhåininger, 
M hvor Ganehuden stiger noget op ad Overkjæbebenenes Side- 
Aalen, følger et glat, omtrent 3” bredt Bælte, men uden om det atter en 
med meget smaae skarpe Hops: besat, omtrent 1” bred Rand, der be- 
tegner Ganens yderste Grændse, og dermed tillige den Linie, der ved 
Mundens Lukning beröres af Underkjæbens Sidegrene. 
Baussard har, som bekjendt, beskrevet (l. e. pag. 202) disse 
Knopper paa Ganen. Hans Ord*) passe ganske til Forholdet, saaledes 
som det viser sig paa det i Universitetsmuseet opbevarede Preparat, og 
man har udentvivl havt lige saa stor Uret i at betvivle hans Angivelses 
Rigtighed (f. Ex. Vesmael 1. c. pag. 6), som man har været uheldig med 
at tyde dem som — Ganetænder, og derefter (Lacepède Histoire natur. 
des cétacées. an XII pag. 520) indföre Ordet den Ganetandede (Hypero- 
odon) som et Slegtsnavn i Pattedyrklassen. — Med Barder — Dele, 
der allermindst vilde passe paa den overordentlig smalle Nebhvalgane — 
have de ingen videre Lighed, end at de, ligesom disse, höre til Horn- 
dannelserne. 
Af Tender har Næbhvalen, som bekjendt, almindeligviis kun to 
*) „Le dedans de la mâchoire supérieure et le palais sont garnis de petites pointes 
dures et aigues, d’une demie ligne d’élévation etun peu inégales” (I. c. pag. 202). — 
Skade er det idvrigt, at paa Raussards Tegning er sat en Række fremstaaende 
spidse Legemer langs begge Kjæberne, der endog paa den omtrent 50 Gange for- 
mindskede Afbildning ere omtrent 4” høie 
