338 
Efteraaret 1841, men de faldt alleud ved samme Leilighed som de i Over- 
kjæben. 
Q kr 
Paa höire Side fandtes ved min sidste Undersögelse 1844 11 
Tænder, hvoraf dog nu (Januar 1845) allerede den bageste 
er falden ud. Den Sde, Øde og 10de ere — formodentlig ved 
et af Snittene til Randsagelse af Kjeberne — tvert gjennem- 
skaarne, saa at de vise sig som smaae runde Beenskiver med 
et Hul i Midten. Denne hele Række Tænder paa Underkjx- 
hens höire Side er afbildet i fuld Størrelse i hosföiede Træsnit. 
Tandrækkerne i Underkjæben staae lidt (23) længere 
bagtil end de i Overkjæben, den forreste Tand nemlig 103” 
bagved de to store Fortender, 42” 9“ bag Snudespidsen; 
den bageste 5” 2 mere bagtil. Jövrigt vil man, efter hvad 
ovenfor (Pag. 351 og 555) er angivet om Kjæbernes Tilpas- 
ning, finde, at de netop staae i de Linier, der ved Mundens 
Lukning svare til hinanden, nemlig paa Overkjæben langs det 
ydre ru Belte, paa Underkjæben langs den üverste Rand. 
Tændernes Plads i Underkjæben er antydet paa det Aste 
Træsnit Pag. 551 (i—k) ved Puncter, eet for hver Tand. Man 
seer, at de staae bagenfor Sidegrenenes Sammenvoxningssted, 
mellem det og Tungen, altsaa næsten i hele den Strækning, 
hvor de to Rjæber slutte til hinanden, med Undtagelse af den 
forreste Spidse. Fortil kunde man vel formode, især i Ana- 
logie med Forholdet hos Kaskelotten og Gangesdelphinen, at 
Tandrækkerne havde strækket sig endnu længere, men bagtil 
neppe betydeligt, thi ved Tungeroden (see Træsnittet Pag. 
332) er ogsaa den egentlige Mundhules bageste Ende, idet den her gaaer 
over i Ganeröret, som ligger langs Vingebenenes nederste Flade. 
Tændernes Form sees bedst paa det ovenstaaende 'Træsnit. Den 
var omtrentlig eens for dem alle. Man seer, at de ere trinde, stærkt 
krummede, liggende med deres hvælvede Rand udad, den hule indad, 
