342 
af Pattedyrtenderne i Almindelighed, ligger ogsaa omkring hver enkelt 
Green af Riim- eller Marvhulen et tæt Lag af Beenceller, der samlede 
ved svag Forstörrelse vise sig som en mælkehvid Masse, i Gjennemsnittet 
som en mælkehvid Plet. Fra Marvrörene ere disse Pletter altid skilte ved 
et lyst Bælte. i 
Endelig ligger endnu, især i den midterste Trediedeel af'Tandens 
Længde, nærmest Axen, forsaavidt Rummet her ikke optages af de store 
Marvrér, en Samling af store Beenceller, der synes at staae i et mere 
umiddelbart Sammenhæng med Hulernes eller Rörenes Beenvægge. 
Alle Beencellerne ere meer eller mindre takkede og forgrenede. 
Deres Grene ere deels kortere, og ved disse korte Grene danne saavel 
de store Celler nærmest Tandens Axe som de mindre peripheriske om 
hvert enkelt Marvrör indbyrdes et Net — deels længere, i Form af lange 
meget tynde Ralkstraaler, der paa mange Steder aabenbart vise sig som 
de bekjendte Ralkrér i Pattedyrenes Dentine. Disse tynde Straaler komme 
især ved stærkere Forstörrelse overalt frem i de omtalte lyse, gjennem- 
‚siglige Bælter. De forbinde Marvrörenes Beenvegge med de omgivende 
Celler; de længste af dem ligge mellem de stérre centrale Lengderör og 
det næstyderste Lag Beenkorn (de större og mere spredte), og allertydeligst 
vise de sig nærmere Roden straalende ud fra Stamhulens Sidevægge 
(Fig. 1). Ligesom i Pattedyrtænderne i Almindelighed kunne disse Kalk- 
ror forsaavidt siges at have deres Udgangspunct fra Hulens Sidevægge, 
at de forgrene sig henad de peripheriske Celler. 
I det lyse Bælte mellem de to yderste Lag Beenceller findes ogsaa 
enkelte fine Kalkstraaler, hvorved de to Lag synes at træde i indbyrdes 
Sammenhæng. 
Den her beskrevne Bygning af Næbhvalens abortive "Tænder maa 
for saa vidt vistnok ansees saare mærkelig, som den danner en særdeles 
tydelig Overgang mellem Pattedyrenes og Fiskenes Tandbygning. Skjündt 
nemlig i flere Puncter temmelig overeensstemmende med Tandbygningen 
