Imidlertid viste sig dog henad denne til, og især i Endetarmen selv, en 
ret mærkelig Afændring deri. Cellerne bleve nemlig mere langstrakte 
og med deres længste Gjennemsnit stillede mere paa langs end paa tvers 
af Tarmröret. Længst tilbage syntes omsider Cellerne at vere udtrukne 
til ganske enkelte, meget lange, lidet dybe Celler, eller, med andre Ord, 
den hele Celleform oplöste sig i nogle, lidet vundae Længdefolder, der 
krydsede sig med flere, svagere Tverfolder — altsaa omtrent det hos 
Hvalerne almindelige Forhold af Tarmens Sliimflade. 
Den höist eiendommelige Form af Næbhvalens Tarmflade synes 
altsaa at opstaae ved en skrueformig Krydsning af de mere almindelige 
Længde- og Tverfolder. Ved Tarmens bageste Ende faae Liengdefol- 
derne Overvægten, Tverfolderne synke ind. Wilde man ansee den tredie 
Mave for en Deel af Tarmen, saa kunde man sige, at ved Tarmens for- 
reste Deel forholder det sig omvendt; thi de sex ringformede Skillevegge 
i Næbhvalens tredie Mave kunne med Rette stilles lige med en Række 
simple, men fuldstendige Tverfolder, som om allerede her skulde antydes 
den forestaaende overveiende Foldedannelse i Tarmen. (Saml. Pag. 549). 
Om Næbhvalens Mælkekar. 
I Næbhvalens Krös vare Melkekarrene saa store, at de ikke alene 
letteligen saaes med blotte Öine, men endog strax maatte vække enhver 
Iagttagers Opmærksomhed. Min Ven, Hr. Regimentslege Ibsen, hvis 
Hjelp jeg saa ofte har tyet til, naar mine Undersögelser fordrede en 
mere konstfærdig anatomisk Behandling, paatog sig Præparationen med 
sædvanlig Forekommenhed, og, om hans Præparater af Lymphekar ikke 
allerede havde erhvervet ham europæisk Berömmelse, vilde vistnok de to, 
han har udarbeidet af Nebhvalens for Universitetets zootomisk-physiolo- 
giske Museum, i og for sig vere i Stand dertil. Paa 7de Tavle har jeg 
Yy* 
