A KAUKÁZUSI ACREDULA-FAJOKRÓL. 199 



E faj igen közel áll az A. caucasica-hoz, a melytől főleg fekete háta 

 által különbözik. Nagy hasonlatosságot mutat az A. rosea fajhoz is ; de 

 ettől megint fakóbarna fejcsíkja és szürkésfehér válltoUaival tér el. 



4. Acredula senex nov. spec. 



(VII. tábla, 2. ábra.) 



A. eaudatac similis, sed dorso cinereo dirersa ; fronte region ibusíjiie parotica 

 et occipitali obsoletissima fulvescentihus. Ab A. caucasica vitta laterali capitis 

 omnino déficiente divergit. 



Caucasus ; Piatigorsk { Ç . 26. .Tan. 1899). , 



Leírása : Feje köröskörül fehér, homloka, fülfedőtoUai és nyakszírt 

 tája gyengén fakóbarnán árnyaltak; háta hamuszürke ; a nyakfelőli részen 

 valamivel sötétebb, a derékrészen világosabb ; háta, oldala és válltollainak 

 egy része szürkésfehér; dereka rózsaszínű; felső farkfedői feketék; alul a 

 madár fehér, melle és hasa rózsaszínnel árnyalt ; szárnya szürkésbarna ; 

 másodrendű evezői szürkésfehérrel szegettek ; farka fekete, a három szélső 

 toU-pár külső zászlaja és csúcsa fehér. — Hossza k. b. 14, szárnya 6, 

 farka 8*2, csőre 0'5, csűdje 1*5 cm. 



5. Acredula caudata (Linné). 



Parus caudatus Linné, Syst. Nat. I. p. 342 (1766). 



Acredula caudata (L.) Koch, Syst. baier. zool. p. 199 (1816). — Gadow, Cat. 

 B. Br. Mus. Vin. p. 59 (1883). — Radde, Orn. Cauc. p. 143 (1884). 



Acredula macrura Seebohm, Hist. Br. B. p. 487 (1883). 



Acredula caudata, var. macrura (Seeb.) Pleske, Wiss. Ees. Przew. R. II. 

 p. 141 (1894). 



Eadde a Kaukázusban nem találkozott e fajnak typikus vagyis tiszta 

 fehérfejű példányaival. Példányai, melyekre munkájában (Orn. Cauc. p. 143) 

 hivatkozik Tiflis és Borshon környékéről származtak. E példányok fején 

 a szemöldív-csíkok nyomai észlelhetők voltak, a mit Radde a madarak 

 fiatal állapotának tulajdonított. PiADDE-nak a múlt évben megjelent «Mu- 

 seum Caucasicum« czímű munkájában e faj kaukázusi példányaival már 

 nem találkozunk. 



A Magyar Nemzeti Múzeumban három kaukázusi A. caudata van s 

 ezek Uruzbijew környékéről Eszak-Kaukazusból valók. Fejük tiszta fehér 

 8 teljesen olyanok, mint a magyarországi példányok. A magyarhoniakról 

 «Magyarország Madaraid) czímű munkámban (IV. fűz. 131^ — -132. old.) ki- 

 mutattam, hogy azok az északeurópaiaktól egy keveset eltérnek, a meny- 

 nyiben farkuk azokénál hosszabb s átmenetet alkotnak a Szibériában 

 honos úg3^nevezett A. tnacrura-hoz, sőt példányaink jó része ezektől 



14-^ 



