98 



D; BERNATSKY JENO 



végtelen egyhangúságot kölcsönözve. Ugy kora tavaszszal a Val d'Arche 

 hídjáról nyugat felé, a völgybe tekintve, szinte megdöbbentő kép tárul 

 elénk: egy széles völg}" két oldalát tisztára olajkertek foglalják el: az 

 ember szeme előtt a meszes, agyagos, a fáktól gyéren beárnyékozott föld 

 meg a sok egyforma, szürke lombozatú fa sajátságos, lehangoló szürkeséggé 

 olvad össze, mely semmi viditót, semmi kecseset nem nyújt. A botanikus 

 persze nem éri be a természeti kép csodálatával, hanem számba veszi a 

 jelenséget, a mely a képben kínálkozik. Az olaj kertek is felébresztik érdek- 



ig. Olea europaea a Piivlaka-nál liussiu-piccolo mellett. 



lődését és tűnődve kérdi, hogy mi lehet az oka annak, hogy az emberek e 

 vidéken erdőt irtanak, legelővel felhagynak és erdő, legelő helyén nagy 

 kőfalakat hordanak össze s olajfákat ültetnek ezer meg ezer számra. E kér- 

 dés botanikai megoldása nagyon egyszerű, de egyúttal nagyon ligyelemre- 

 méltó is. A földmívelő ember hosszú idők tapasztalatain okulva, önkénte- 

 lenül kitalálja, hogy melyik növény melyik vidéken válik be legjobban 

 kultúrnövénynek ; ezzel együtt azt is, hogy melyik növénynek mik az 

 ökológiai sajátságai és hogy melyik növényt mi módon kell művelni, azaz 

 ökológiai alkalmazkodását mi módon kell elősegíteni, hogy valamely vidé- 



