NÖVKNYÖKOLOOIAI MEGFIGYET^ÉSEK lA'SSlN SZIGKTE T)KTJ RT^ISZÉN. ^'^^ 



ken az adott ökológiai viszonyok között legjobban lielyt álljon. Tekintettel 

 arra, bogy a kultúrnövények az ember kezelése alatt mily nagy tért foglal- 

 nak el, ki lebet mondani, bogy a raívelt földek képében valamely vidék 

 növényfíUdrajzi és növényökológia! viszonyai visszatükröződnek. Tehát a 

 mívelt földekből az illető vidék természetes növényzetére következtetni 

 lehet. Valamint Magyarország növényzeti viszom^ainak egyik legjellem- 

 zőbb vonása az alföld köi-ül fekvő hegyes-dombos vidéken a szőlők elter- 

 jedése és az ország növényökológia! viszonyaira az itt dívó szőlőművelési 

 módból lehet némileg következtetni, úgy a dél-lussini növényzetet jel- 

 lemzi az olajfának mint kultúrnövénynek vab) gyakorisága és némely 

 növénj'ökologiai viszonyra az olajfák sajátságos művelési m(')dja vet vilá- 

 got. Az olajkertek először is az örökzöld növényzet klimáját hirdetik. Ha 

 Fiuméből elindulnánk és reggel Lussin szigetén Cigale partján vagy a 

 Val d'Arche-ban az olajkertek előtt kötnénk ki, jogosan következtethetnénk 

 arra, hogy itt már a macehia l)irodalmában vagyunk. Az olajkertekben 

 azonkívül a klima zordsága — nyári forróság és^aszály meg szái-asztó sze- 

 lek — is kifejezést nyer. Mert az olajfa tipikus szkleroph^yll növény; levele 

 nem üde zöld, nem afféle könnyen hervadó, vékon}^ átsugáizó levél, hanem 

 pikkelyektől szürke, kemény s inkább törne, mintsem szakadna ; szövetét 

 elfásodott sejtek járják keresztül-kasul. A levélnek az állása is feltűnő 

 Lapja nem horizontális síkban fekszik, hanem hegyével égnek mered ; mi- 

 nek következtében a perzselő napsugarak nem igen akadnak meg a lom- 

 bozaton, hanem szinte akadálytalanul lesíklanak a földre. Talán a lombozat 

 szürkés színén kívül a gyenge árn^'ékvetés teszi azt az ismeretes, lehangoló 

 benyomást.* Az olajfa sokat árul el a vidék növény ökológiai viszonyaiból, 

 mert a szélálló növények prototípusa. A fája szerkezetében, az ágak elhaj- 

 lásában s kanyarodásában, a levél anatómiai bélyegeiben (4. és 5. kép), a vi- 

 rág és gyümölcs szerkezetében, szóval a fa minden részében a szélhez való 

 kitűnő alkalmazkodási képesség rejlik. Egj^-egy ága pl. többször is meghajlik 

 a hosszában ; eleintén talán egyenesen égnek nő, azután hirtelen kitér 

 jobbra, majd a földhöz közeledik, ismét felkanyarodik, újból oldalt hajlik. 

 A mely fa állandó irányú erős szélnek, a bórának van kitéve, az úgy segít 

 magán, hogy a szél irányát követi növésében. Azért sok helyen, kiváltkép 

 a tengerparton, pl. a Bocca falsa felé vezető úton vagy Lussingrande és 

 Lussinpiccolo között, nagyjából Foines lucidus vagy valami Pleurotus 

 alakját utánozó, fura állású, félrefordult, hosszú alacsony koronájú olaj- 

 fákat találunk. E fák nemcsak annak köszönik alakjukat, hogy a törzs meg 



* Az olajkertek kietlensége kora tavaszszal a legnagyobb. Virágzáskor s akkor, 

 ha a fák gyümölcscsel tele vannak rakva, élénkebb színűek és sűrűbb árnjékot 

 vetnek. 



7- 



