NÖVÉNYÖKOLOfílAI MEGFIGYELÉSEK LUSSIN SZIGETE DELI RÉSZEN. 107 



levegő és nem egyúttal a víz hullámainak is kitett növényt. Az olajfákon 

 Lussin szigetén nincsenek tipikus deszkagyökevek, hanem a törzs meg- 

 vastagodik a tövén, ott, a hol a gyökerekbe átmegy. A tönkképződés arra 

 mutat, hogy itt a szél megdöntő hatása a növényzetre igen érezhetővé 

 válik. A megdöntő, kitépő viharnak csakugyan fontos szerep jut a nö- 

 vényzet alakulásában. Egyebek közt ez az oka annak, hogy nem fejlődik 

 ki magas szálerdő e vidéken, A macchia-alkotó fás növények — (Jhcvcux 

 Ilex, Arbutus l'iwdo, PUtacia LnitUcus, Erica arhorea, Mi/rtus commu- 

 ///.s-, Cistiis, .luiiij>efiix — mind cserjék vagy legalább cserjealakiiak, töm- 

 zsik, alacsonyak, koronájukkal földre támaszkodók. Mindenekelőtt a vihar 

 tépő erejének ellentállani tudnak és az ellentállást fokozza az egyesülés. 

 A JuniperuH Oxycedrus annál tömöttebb, annál laposabb alapzatú, men- 

 nél szabadabban áll. A horvátországi erdőkben — Eecino és Drága völg;\'e, 

 Tersatto-nál, Buccari fölött, Plase alatt — a Jwiiperus Oxijce(lni>< beáll a 

 fák alá. Az erdőben azonban nem piramisalakú cserje, hanem alacsony 

 szálfa alakját veszi föl; puszta törzszsel s lapos tetejű koronájával mintha 

 egy Pi)m>i Pinea-t akarna utánozni. Ha ilyen alakúvá fejlődnék ki a szabad- 

 ban is, az erdőn kívül, akkor nem tudna ellentállani a szél hatásának."*' 

 Legfeljebb hogy ha meghajolna vagy deszkagyökeret eresztene ; de termé- 

 szeténél — ökológiai tehetségénél fogva — inkább cserjealakot vesz föl. 

 Ha e vidéken, t. i. Lussin szigetén, a fadöntő vihar nem uralkodnék, 

 szálerdő bizonyára könnyebben fejlődnék ki és a szabadban is többféle fát 

 lehetne kultiválni. Hogy a macchia-alkotó növények egyike-másika terebé- 

 lyes, törzsökös szálfává meg tud nőni, e klima alatt is, azt egynémely ritka 

 példa mutatja. Chiunschi község közelében szélcsendes völgj^ek vannak ; 

 itt találni rendes faalakú Quercus Ilex példányokat. Bizonyító példát arra 

 nézve, hogy a Quercus Ilex meg tud ugyan nőni fává, de épen a szél tépő 

 s döntő ereje teszi tönkre, Lussinpiccolo környékén találtam (10. kép). 

 A Boccafalsa felé vezető úton van egy példánya e fának, mely valamikor 

 igen erős szálfává nőtt meg, de a vihar — a bóra — megdöntötte és most 

 rézsút fekszik. Még bent gyökeredzik a földben, de a törzse földhöz dőlt, a 

 bóra irányában. Koronája alatt letört, és törzséből számtalan hajtást 

 bocsát ki, melyekkel még tovább zöldéi. E fa most olyan, mint a szom- 

 szédságában álló olajfák, azzal a különbséggel, hogy lombozata, egy erős, 

 egyenes, most rézsút fekvő törzsből nő ki, nem pedig meghajlott ágakból. 

 Ez a példa arra is utal, hogy milyen fontossága van a talaj megváltozásá- 



* Aiiuak, hogy a Juniperus Oxycedrub erdőben magasra nő s fa alakját 

 utánozza, szabadban pedig alacsony cserje, természetesen nem az az oka, hogy az 

 egyik heljen szél nem éri, a másik helyen igen. A napfény működik bizonyára első 

 sorban közre. 



