ADATOK AZ UJ-GUINEAI SZUKSZAJU BEKAK ISMERETÉHEZ. 



173 



belső végük nagyon kiszélesedik és hátrafelé egy-egy nagy, karéj forma 

 lemezt bocsát. Az ekecsontok szélesek s az inycsontokkal szilárdan össze- 

 forradtak. Az alapcsont elülső vége szélesen csatlakozik az inycsontok két 

 hátsó karéjához. Elöhollóorrcsont és elöszegycsont nincs; a szegycsont 

 meglehetősen nagy, porczos, horgonyalakú. A keresztcsigolya harántnyújt- 

 ványai meglehetősen kiszélesedettek. A végső ujjperczek ~f -alakúak. 



Ennek Si nemnek eddig csak &Mantopl 171/ ne lateralis Blgr. nevű faját 

 ismerem, melynek négy példánya szolgált a fentebbi jellemzés alapjául. 



1. Mantophryne lateralis Blgr. 



BouLENGER, Annal & Magáz. Nat. Hist., XIX, 1897, p. 12, tab. II, fig. 3. 



Bíró Lajos 1888 november 21-én ennek a fajnak négy példányát 

 gyűjtötte a Sattelbergen, melyekről jegyzeteiben következőkép emlék- 

 szik meg. 



«Az állatok 43 — 55 mm. hosszúak. Alul tejfehér alapon fekete pon- 

 tokkal és pettyekkel sűrűn behintettek. Hátuk barna szine élesen határolt ; 

 két oldalukon széles, fekete, hosszú sáv van. Feltűnő az alsó ajak szélén 

 két háromszögű (V V) fehér folt."*' Hátuk sima vagy hat sor vonalka és 

 duzzadás van rajta. Hangjuk a kái-nép szerint folytonos, pergő hangú 

 .pererererere, pererererere', mások szerint ,bpelenbpelen, bpelenbpelen'. 

 Az épen ott levő kái bennszülöttek egyáltalán nem voltak tisztában a békák 

 nevével és hangjával ; mondották rájuk az ,ijaha, hamu, pbolonbpolon és 

 bpelenbpelen' neveket». 



A faj BouLENGER találó leírásából teljesen ismeretes s én csak né- 

 mely anatómiai viszonyairól akarok megemlékezni, melyek sok tekintetben 

 nagyon meglepők. 



A fej váz (IV. táb., 1 — 3. ábra) általános szabása tekintetében rögtön 

 felötlik, hogy az inycsontok előtt fekvő orrtájék a Ranidák-éhoz képest 

 nagyon rövid, a mennyiben a felső állkapocs elülső része, az állközti csont 

 s az eke- és az inycsontok jóval kisebbek. Mindezek a részek sokkal szilár- 

 dabban függnek össze, mint a Ranidák-on. A fej váz hossza 18'5 mm., szé- 

 lessége 22'ö mm. 



A legfeltűnőbb, hogy a felső állcsont (os maxillare) két szárának 

 arcztájéki része (pars facialis maxillae) a fejváz középvonaláig folytató- 

 dik s itta kettő egymással álízületben (si/mphysis) egyesül. Ennek 

 következtében az állközti csont (inter niaxillare) a, ï első állcsontok 

 po rezeg y es ülése mögé kerül (IV. táb., 3. ábra), tehát oly viszonyokat 



* Ez a két folt az áll két szemölcsén fekszik. Megjegyezlietem, hogy az alsó 

 állkapocs mind a két szárának hátsó harmadában, többnyire egy az állkapocs szé- 

 lére csaknem függőlegesen álló fehér folt válik ki a torok sötét foltjai közül. 



