174 



MEHELT LAJOS 



tűntet föl. amilyenek eddig semmiféle más gerinczes állatról 

 sem ismeretesek. A felső állcsont porczegyesülése mögött találjuk az 

 állközti csont két arcztájéki njTÍjtványát (pars facialis ossis intermaxil- 

 laris) s alatta kandikál elő az állközti csont fogcsonti része (pars dentalis), 

 míg az inytájéki része (pars palatina ossis intermaxillaris) a felső áll- 

 csontok két inyrésze közé ékelődik. Ezek a viszonyok mind a négy rendel- 

 kezésemre álló példányon egyforma határozottsággal és teljesen azonos 

 módon tűnnek elő, tehát kétségkívül jellemzők. 



A nagyjában háromszögű orrcsontok (ossa nasalia) nagyon elül, az 

 arczorr csúcsán fekszenek. Mellső szélűk erősen legörbül, oldalszélűk szé- 

 lesen találkozik a felső állcsont homloknyújtványával (proc. frontalis). 



A homlok-falcsont (os fronto-parietale) körülbelül háromszor oly 

 hosszú, mint a szemgödör közepén mért szélessége ; mintegy felehosszá- 

 ban két oldalról tetemesen befűződött; jelentékenyen kiszélesedett elülső 

 végével az orrcsontokig nyúlik s a rostacsontnak csak egy kis részét hagyja 

 födetlenűl. Hátsó széle csaknem egyenes ; felső felülete besüppedt, durván 

 szemcsés-gödrös; nyílvarratja (sutura sagittalis) nem emelkedik ki 

 taraj osan. 



A _L-alakii alapcsont (os parahasale Gaupp)* mediális szára a két 

 inycsont hátsó karéjaival találkozik : két oldalszéle csaknem párvonalas. 

 Harántul fekvő szárnya hosszú varratban találkozik a szárnycsont 

 belső szárával. 



Az inycsontok (ossa palatina) szélesek ; külső végük kevéssé, belső 

 végük nagyon kiszélesedett és hosszú varratban találkozik egymással a 

 középvonalban. Előfelé mindegyik inycsont belső vége hegyes csúcsú há- 

 romszögű lemezben szélesedik ki, hátra felé pedig karéjforma le- 

 mezt bocsát az alapcsont elülső végéhez. Elülső szélük szilárdan 

 összeforr az ekecsonttal ; hátsó szélük csatornásán kivájt és kicsiny, há- 

 romszögű lemezkét bocsát a rostacsont elejére. 



Az ekecsontok (vomeres), egymástól távol állanak, nem fogazottak 

 s az inycsontokkal szilárdan összeforrt, széles nyéllel kezdődő háromszögű, 

 aránjdag széles lemezek, melyek egyenesen az állközti csont külső sarka 

 felé tartanak. Alulról tekintve, két kifelé eső csúcsuk van, a harmadik 

 (alulról nem látható) az orrüreg belseje felé fordul. 



A rostacsont (cthrnoidcum) csontos teste szilárdan összeforr a por- 

 czos orrtok hátsó, megcsontosodott részével. 



k szárnycsont (pteríjgoiileum) a görög /-hez hasonló ; nagyon erő- 

 teljes. Elülső szára befelé lemezalakúan szélesedik ki s belső szélén többé- 



* Sphenoideum 'Ecker, par asphenoid Parkee&Bettany, Wiedersheim (L. Gaupp, 

 Anat. d. Frosches, 1, 1896, p. 50). 



