ADATOK AZ ÚJ-GUINEAI SZŰKSZÁJÚ BÉKÁK ISMERETÉHEZ. 179 



lapos S azután boltozatosán ereszkedik le két oldala felé. Elülső széle 

 csaknem félköralakú s az orresontokkal találkozik, de keskenységénél fogva 

 két oldalt a porczos orrtoknak és a rostacsontnak nagy részét hagj^ja sza- 

 badon. Hátul kiszélesedett, hátsó széle kétszer beöblösödött és tompa- 

 liegyű ékalakban csaknem az öreglyuk széléig terjed. Tetején tisztán át- 

 tünik a primordiális fenei^tra frontális és [c n entra parietaliH. 



Az alapcsont előfelé tetemesen megszűkül s azután legeiül ismét 

 kissé kiszélesedik és az inycsontok két hátsó lemezéhez csatlakozik. Kereszt- 

 ben fekvő része mellső-hátsó irányban keskeny ; úgy elülső, mint hátsó 

 szélén, jobbról is, balról is meglehetős mélyen beöblösödik. Oldalt szaba- 

 don hagyja a porczos koponyatokot, hátul pedig a csontos oldali nyakszirt- 

 csont (occipitale laterale) csatlakozik hozzá. 



Az inycsontok teljesen olyanok, mint a Mantophryne lateralis-on, 

 csakhogy hátsó, az alapcsonttal érintkező lemezük keskenyebb és kisebb. 

 Az inycsont hátsó széle e lemezkék közelében bibircses és nagyobb, 

 háromszögű lemezkét bocsát a rostacsontnak mellső, teljesen megcsonto- 

 sodott részére, mely éles határral válik el a porczos orrtoktól. 



Az ekecsontok egyenes, az inycsontokkal szilárdan összecsontosodott 

 nyélen ülő, hosszú és keskeny, háromszögű lemezek, melyek egyenesen az áll- 

 közti csont külső sarka felé irányulnak ; keskenyebbek, mint a Mantophryne- 

 nemben. 



A rostacsont-nak elül is, hátul is éles határa van; elül nem cson- 

 tosodik össze a poros orrtok hátsó részével. 



A szárnycsont-nak mind a három szára vékony. A mellső hosszú 

 és egyenes; hátoldalának belső szélén ugyan szintén kissé lemezesen 

 terül szét, de sokkal kevésbbé, mint a Mantop)hryne lateralis-on. Belső, 

 karcsú és rövid szára a prooticum külső széléhez csatlakozik, de az 

 alapcsonttal nem találkozik. 



A dobcsont csak háromágú, egészben véve sokkal kisebb és véko- 

 nyabb s minden szára sokkal karcsúbb, mint a Mantophryne lateralis-on. 

 A mellső (proc. zygornaticus) ívalakúan befelé görbült, tompán kerekített 

 csúcsú s nagyon elhajlik a felső állcsonttól. Belső szára vékony és egye- 

 nes, a koponyatok felőli vége felé keskenyedik; akoponyatokot 

 csak épen a hegyével érinti s nem bocsát reá olyan széles lemezt, 

 mint a Mantophryne lateralis-on; hátsó szélének külső végén kicsiny ki- 

 ugró sarka van, azon a helyen, a hol a Mantophryne lateralis-on az 

 említett hátrafelé nyúló erőteljes nyújtvány van, mely itt teljesen hiány- 

 zik. Külső szára a leghosszabb; vékony és keskeny. 



Legvégül hagytam a felső állcsont s az állközti csont viszonyának 

 a leirását. Habár a kezeim közt levő példány e tekintetben rendellenes és 

 nem alkalmas a teljesen biztos megítélésre, mégis meglehetős határozott- 



12* 



