ADATOK AZ ÚJ-GUINEAI SZŰKSZÁJÚ BÉKÁK ISMERETÉHEZ. 19-^ 



oldali rövidebb pedig késpenge-alakú, hosszúkás lemez képében terjed a 

 rostacsont elülső részéi'e. 



Az ekecsontok vékony, elöfelé irányult, hosszú nyele szilárdan össze- 

 csontosodik az inycsontokkal ; a köztük és az inycsontok közt fekvő belső 

 orrlyukak igen nagyok. 



A szárnycsont elülső ága (alulról tekintve) vékony és egyenes; belső 

 legrövidebb és legvékonyabb szára a koponyatokhoz csatlakozik, de az 

 alapcsonttal nem találkozik ; külső szára a belsőnél jóval hosszabb. 



A dobcsont kicsiny; járomnyújtványa apró és hegyes csúcsú, kissé 

 befelé görbült lemezkét alkot. Belső szára is rövid s a^ prooticum külső szé- 

 léhez csatlakozik. A külső a leghosszabb, de aránylag gyenge fejlettségű. 



Az állközti csont szokásos módon a felső állkapocs két szára közé 

 ékelődik. 



A nyelvcsont (YIII. tábla, 4. ábra) széles, két oldalról kevéssé be- 

 füződött testével, a főszarvak szárnyalakú kiszélesedésével és az elülső 

 nyújtványok hiányával tűnik ki. 



A szegycsonti készüléket (YIII. tábla, 5. ábra) az előhollóorrcson- 

 tok hiánya jellemzi. A hollóorrcsontok rézsútosan állnak, belső végük 

 meglehetősen kiszélesedett és gödrös. A porczos szegycsont 

 aránylag kicsiny, széles és rövid horgonyalakú; mészporczos .nyele 

 nagyon rövid. 



A felső karcsont (VIII. tábla, 6. ábra) a Mantophryne híteraliséhoz 

 hasonló, úgyszintén a kéztö (YIII. tábla, 7. ábra) alkatában sincs lénye- 

 gesebb eltérés. 



A lábujjak végső percze y -alakú (X. tábla, 6. ábra); a keresztben 

 fekvő ág meglehetősen vaskos, két végével nagyon gyengén előfelé hajlik, 

 elülső széle enyhén háromkaréj ú. 



A nyelv (A^III. tábla, 1. ábra) kicsiny, hosszúkás-tojásdad, épszélű, 

 hátsó kétötöde szabad. 



A garat bejárata előtt egy hosszú, hátsó szélén fogazott inyredö 

 ötlik fel (YIII. tábla, 1. ábra), mely az Eustach-kürtök nyilasai mögött, 

 mélyen lent fekszik s előtte egy kis, kerek halmocska vehető észre. 



Phrynixalus Bttg. 



Phrynixalus Boettger, Zool. Anz., 1895, p. 133. (nec Boulenger, Proc. Zool. 

 ■Soc. of London, 1898, p. 480; nec Boettger, \bli. Senckeub. Ges., 1901, p. 368). 



Boettger 1895-ben állította fel ezt a nemet a Plinpiiocalus monta- 

 nus nevű faj alapján, melynek két, Halmahera szigetének északi részén, 

 2200 — 2500 lábnyi magasságban gyűjtött példánya állott rendelkezésére. 

 A nem jellemzését a következőkben foglalta össze : «Megjelenése Ixalus- 



13* 



