196 



MERELY LAJOS 



szerű. Pupillája vízszintes. Nyelve nagy, szélesen tojásdad, hátul nem 

 öblösödik be, csak első harmadában oda nőtt, hátul és két 

 oldalt szabad. Az inycsontok az inyen keresztül egy éles, ives hely- 

 zetű (-- — ) léczet alkotnak. Az Eustach-kürtök nyilasai között egy fogazott 

 inyredö van. A dobhártya meglehetősen felötlő. A kéz- és lábujjak 

 szabadok, hegyükön nagy, háromszögű végkorongokká szélesednek. A két 

 külső lábközéprész összekötött. ElőhoUóorrcsont nincs ; a szegycsont porczos. , 

 A keresztcsigolya harántnyújtványai kiszélesedtek. A végső ujjperczek 

 ~f -alakúak. Az Oreophnjiie-nejntöl az Lralus-szerű. termet, a belső orr- 

 lyukak mögött fekvő ives lécz, a határozottabb dobhártya és a hiányzó 

 uszóhártya révén különbözik.» 



1898-ban Boulengeb Phrt/nixalus oxyrhinua néven állított be ebbe 

 a nembe egy második fajt, melyről kiemelte, hogy «nyelve tojásdad és 

 meglehetősen kicsiny, hátsó harmadában szabad ; in3"léczei erőteljesek». 

 Nyomban megjegyezhetem, hogy ezt a fajt a BoETTGER-féle Phrynixahis- 

 tól nagyon elütő vonásai miatt más {Copiula) nembe kellett helyeznem. 



BoETTGER 1901-ben, miután Galela szigetéről 3200 lábnyi magasság- 

 ból egy meglett békát kapott, melyet szintén a Phri/iiixalufii montanuí^ 

 1895-ben leírt két példám'ával tartott azonosnak, újból jellemezte a nemet. 

 A régi jellemvonások mindegyikét, fenntartotta, azonban a nyelvről már 

 azt mondja, hogy «középvonalának egész hosszában oda nőtt, 

 oldalt szabad» s hogy a «dobhártya határozatlan». 



Minthogy ezt az ellenmondást a leírás alapján nem lehetett meg- 

 fejteni, BoETTGER tanár úrhoz fordultam és elkértem tőle az ő typikus 

 példányait. ritka liberalitással és lekötelező szívességgel küldte el a szó- 

 ban forgó három példányt s még azt is megengedte, hogy az állatokat a 

 tudomány érdekében felbonczolliassam. Beható vizsgálataim alapján arra 

 az eredményre jutottam, hogy a Phr'j/mxalus-nem a két kisebb példány 

 alapján és Boettger első jellemzése szerint fenntartandó, a harmadik, öreg 

 példány azonban, melyet a megelőzőkben Giiathophnjne Boeltgeri n. sp. 

 néven írtam le, nem tartozik ehhez a nemhez. Megjegyzem, hogy a három 

 példány külsőleg nagyon hasonló s igazán nem csodálkozom, hogy Boettger 

 valamennyit egy és ugyanazon fajhoz sorolta ; ezt annyival is inkább te- 

 hette, mert a nagy példányt kíméletből nem vágta fel. így tehát a Phry- 

 nixalus-neiQ Boettger 1895 évi jellemzése szerint értelmezendő, azonban 

 az 1901 évi leírás mellőzendő. 



Tapasztalataim szerint a Phrynixalus-nem. következőképen jelle- 

 mezhető : 



A termet kevéssé zömök ; a fej közepes nagyságú, csaknem oly széles, 

 mint a törzs; az arczorr rövid; a végtagok hosszúak. A kéz- és lábbujjak 

 szabadok és aránj^lag nagy végkorongokat viselnek. A szem nagy és 



