198 MÉHELY LAJOS 



kitűnő; szélessége a szem átmérőjének mintegy harmadával egyenlő. 

 Nyelve hosszú-tojásdad; hátul nagyon enyhén beöblösödött ; elül odanőtt, 

 két oldalt meglehetősen szabad, hátsó felében teljesen szabad. Az iny- 

 csontok közvetetlenül a belső orrlyukak mögött egy-egy elég éles, nagyon 

 enyhén előre domborodó, a középvonalban (a húsban levő koponyán) 

 egymással nem találkozó léczben emelkednek ki (XI. tábla, 3. ábra). A garat 

 bejárata előtt egy gyenge, elmosódott és mögötte egy erőteljes, fogazott 

 inyredő ötlik fel (XI. tábla, 3. ábra). Az első kézujj jóval rövidebb mint a 

 második ; a harmadik lábujj hosszabb mint az ötödik. A kéz- és lábujjak 

 szabadok és aránylag nagy végkorongokká szélesednek ki ; a kézujj ak vég- 

 korongjai mintegy háromszor, a lábujjakéi nem egészen kétszer oly széle- 

 sek, mint az alattuk levő ujjpercz közepe. Az izületi gumók elmosódottak ; 

 a belső sarokgumó nag}' és hosszúkás, de meglehetősen határozatlan. Az 

 előre nyújtott hátsó végtag bokaizülete a szem elülső zugáig ér. Bőre 

 sima ; az orr hegyétől az alfélig linóm bőréi húzódik a hát középvonalában ; 

 a has hátsó része gyöngén szemcsézett. 



A fej váz (XI. tábla, 4. és 5. ábra) sok tekintetben a Sphoioplinpie- 

 fajokéra emlékeztet ; hossza 9 mm., szélessége 10 mm. Jellemző tulajdon- 

 ságai a nem leirásában foglaltatnak. A dobcsont járomnyujtványa hosszabb, 

 hegyesebb és erősebben befelé görbült, mint a Phrynixalus montanus Bttg. 

 nevű fajon. 



Szinruha. A borszeszpéldánj'ok felül halovány, szennyes rózsa- 

 színűek ; nagyon finom és elég sűrű vörösbarna pontozással, vagy helyen- 

 ként elmosódott pettyezéssel behintettek. Az arczorr két oldala az orr 

 hegyétől kezdve, az arczél és a szájszél között a szemig feketebarna ; ez a 

 szín hátrább a szem alatt és mögött, a dobhártyán át a törzsoldal feléig, 

 vagy hátsó harmadáig élesen határolt sávban folytatódik, mely a vége felé 

 elvékonyodik és elmosódik. A test alsó oldala vörhenyes-vaj sárga ; a torok 

 és a mell eleje fekete-barna, hátrább (különösen a fiatal példányokon) 

 feketebarnával finoman pontozott. 



Ez a faj morphologiai bélyegei szerint nagyon közel áll a Boettger- 

 től Halmahera szigetéről leirt Phryiiíxalus nio)ita)n(^-hoz, azonban a fej- 

 és törzsoldal feketebarna éles sávja, a nyelv és az inylécze kalakja hatá- 

 rozottan megkülönbözteti tőle. 



Mindezeknél a viszonyoknál sokkal érdekesebb és fontosabb a Phryn- 

 ixalus Birói fejlődése. 



A benszülöttek 1898 november 18-án a Sattelbergnek egy 750 m, 

 magasan levő kis hegyi patakjában öt nagyon apró békát és egy pete- 

 csomót gyűjtöttek, melyekről Bmó Lajos következőkép emlékszik meg 

 jegyzeteiben: «A peték 12 — 18-ával vannak egy hurkaforma, átlátszó. 



