202 jNIÉHELY LAJOS 



tojásdad, épszélű, hátsó két ötöde szabad. Az iny fogatlan ; a belső orr- 

 lyukak mögött egy-egy enyhén előre domborodó, a középvonalban talál- 

 kozó, sima ív öíilik fel. A garat bejárata előtt csupán egy, hátsó szélén 

 fogazott inyredő van. 



A fejváz alkata csaknem azonos a Phrynixalus fajokéival. Az áll- 

 közti csont a felső állkapocs két szára közé iktatott. A homlok-falcsont 

 sima felületű, rövid és széles, rövidebb mint a szemgödör közepén mért 

 szélességének a kétszerese. A dobcsont szokásosan háromágú ; jái-omnyújt- 

 ványa rendkívül rövid és csúcsával csaknem egyenesen elő- 

 felé tekint. Az inycsontok belső vége csakis előfelé szélesedik 

 ki egy kissé, hátra felé karéj forma lemezt nem bocsát; hátsó oldaluk 

 nincs csatornásán kivájva: hátsó szélük többé-kevésbbé éles. Az 

 ekecsontok vékony és hosszú nyéllel összecsontosodnak az inycsontokkal ; 

 véglemezük hátsó-külső sarka az inycsont külső vége felé hajlik. Az alap- 

 csont mediális szára nagyon vékony, elŐfelé keskenyedő csontlap, melyen 

 az egész rostacsont áttünik ; elülső vége nem éri el az inycsontot. 

 A porczos előhollóorrcsont külső vége a hollóorrcsont 

 elülső szélének közepéhez csatlakozik, nem terjed a la-- 

 poczkáig; elülső szélén vékony, pálczikaalakú, csontos 

 kulcscsontot visel. Előszegycsont nincs ; a szegycsont nagy, porczos, 

 horgonj^alakú. A keresztcsigolya harántnyujtványai nem nagj'on kiszéle- 

 sedettek. A végső ujjperczek zömök y -alakúak; keresztben fekvő végük 

 rövid és vaskos. 



A fentebbi jellemzést a Sphenoplwi/iit' Birói Méh. nevű faj számos 

 példányára alapítottam. Jelenleg már számos Sjűiciiophripii'-ísij van a 

 tudományba bevezetve, azonban mivel mindeddig a Spiienophryne Ptks & 

 DoR., Oreophryne Bttg. és Chaperina Mocq, nemek nem voltak élesen 

 megkülönböztetve, sőt részben helytelenül voltak jellemezve, nézetem 

 szerint valamennyi, eddig leirt Sphcitojjltryfie-ÍRJt újból kell megvizsgálni, 

 mert nagyon valószínű, hogy a fajok egy része az Oreophryne és Chape- 

 rina-nem.ekhez fog tartozni. 



1 1. Splienophryne Bírói Méh. 



MÉHELY, Természeti-. Füz., XX. 1897., p. 411 (40ül, tab. X., fig. ;-î— tí : Boulen- 

 üER, Annal. Mus. Genova, XVIII (XXXVIII), 1898. p. 709. 



Számos példány az új-guineai Sattelbergről ; a legnagyobb 25 mm. 

 hosszú. 



A mikor ezt a fajt leírtam, csak egy félig meglett (17 mm. hosszú) és 

 egy nagyon fiatal (8'5 mm. hosszú) példány állt rendelkezésemre Friedrich- 

 Wilhelmshafenból. A formaiinban különben is kőkeménynyé lett anyáig elég- 



