204 MÉHELY LAJOS 



A Splienophryne Bírói fejlődéséről eddig mitsem tudunk, azonban 

 meg kell említenem, hogy az 1900-ban érkezett, felnőtt és fiatal példá- 

 nyokkal együtt, ugyanabban az üvegben számos, borszeszben conservait 

 pete is volt, melyek — épen úgy, mint a Phryniœalus Birói Méh. pete- 

 füzérje és apró példányai — «Ad Batrachia, No. 14, motebiri» jelzéssel 

 voltak ellátva. A peték igen nagyok, bo]'Szeszben összezsugorodva is 4 mm. 

 átmérőjűek, halvány sárgás-tejfehérek, át nem látszók s az embryo fejlő- 

 dése még nem indult meg bennük, A legfeltűnőbb rajtuk az, hogy minden 

 petének vastag, törékeny, fehér burka van. mely a metszésnél a prseparáló 

 lándzsa alatt csikorog, mint a homok. Mikroszkóppal vizsgálva tisztán 

 észrevehető, hogy a pete finom, hártyás burka mikroszkópi kicsinységű 

 calcit-rhomboederekkel és a rhomboeder iker alakjainak millióival van 

 ellepve, melyek oly sűrűn és egyenletesen fekszenek egymáson, hogy a 

 peteburok belső szinén valóságos kérget alkotnak. Mind- 

 azonáltal a calcit-kristálykák szabadon fekszenek, nincsenek szöveti ele- 

 mek közé ágyazva és pneparáló tűvel egyszerűen lekaparhatok, tehát nem 

 lehetnek a peteburok szerves részei. Ha sósavval cseppentjük 

 meg őket, erős pezsgés mellett oldódnak fel s visszamarad a pete finom, 

 hártyás, átlátszó burka. Mindezek bizonyossá teszik, hogy műtermék- 

 kel van dolgunk s valószinű, hogy a mész a petesziket körülvevő 

 nedvből, a borszesz vízelvonó hatása következtében csapódott ki. Annyi 

 bizonyosnak látszik, hogy a peték eredetileg vékony héjúak és átlátszók 

 lehettek, akárcsak a Pliri/nixalns Bírói petéi és csak a borszesz hatása 

 alatt kapták meg a meszes kérget. Nem lehetetlen ugyan, hogy a peték 

 csakugyan a Sphenophryne Bírói petéi, azonban mégis valószínűbbnek 

 tartom, a mi a gyűjtő jelzésének is megfelelne, hogy inkább a Phriinixa- 

 his. Bírói nevű fajhoz tai-toznak, csakhogy az erős borszeszben elvesztették 

 átlátszóságukat. 



Oreophriine Bttg. 



Oreophryne Boettger., Zoolog. Auz. IS!»."), i). 13ö: Abb. Senckenb. Ges., 

 XXV (2) 1901, p. 37. 



Sphenophryne F. Müllek, Verb, naturforscb. Ges. Basel, X, 1895, p. 841. 

 Sphowphnjne (part.) Boulenger, Proc. Zool. Soc. of London, 18i»7, p. 235 



A termet zömök, CaJlula-szerü; a fej közepes nagyságú; a végtagok 

 rövidek. A kézujjak szabadok, lapítottak és kisebb-nagyobb végkorongokat 

 viselnek ; a lábujjak laposak, tövük határozott úszóhártyával összekötött, 

 végük kisebb-nagyobb végkorongokká szélesedett ki. A szem aránylag 

 nagy; a pupilla vízszintesen tojásdad. A dobhártya alig észrevehető, vagy 

 teljesen rejtett. A nyelv nagy, tojásdad, épszélű, hátsó fele szabad. 

 Az iny fogatlan ; a belső orrlyukak mögött egy-egy enyhén előre dombo- 



