210 MÉHELY LAJOS 



Mindezek az esetek szorosan csatlakoznak a Hylodes niartiuicoisi^ 

 TscHUDi nevű nyugat-indiai s a Rana opisthodou Blgr. nevű Salamon- 

 szigetbeli béka hasonló fejlődéséhez, sót — mint Boulenger kiemelte * — 

 a Salamon-szigetbeli Conmfer soloi)iO}iis Blgr. nevű fajnak is igen nagy 

 (5 mm. átmérőjű) petéi vannak s így csaknem bizonyos, hogy ez is azonos 

 módon fejlődik. így tehát a fejlődésnek erre az érdekes és eddig kivételes- 

 nek tekintett módjára nézve már annyi adatunk van, hog}' már semmikép 

 sem tekinthetjük kivételes jelenségnek, hanem bizonj^os trópusi tája- 

 kon divó oly szabályszerű fejlődést kell benne látnunk, 

 mely a vízben való átalakulással kapcsolatos fejlődéssel 

 egyértékű, párvonalas iránj'zatot képvisel, 



A fejlődés ezen irányzatának élettani magyarázata nagyon világos és 

 egyszerű. Minthogy a peték oly aránj^talanul nagyok, illetőleg tápláló szik- 

 ben oly gazdagok, könnyen belátható, hogy az embryo a petén belül telje- 

 sen készre fejlődhetik, akár csak a gyík, kigyó vagy madár, míg az apró, 

 tápláló szikben szegényebb békapetékből csak lárva képződhetik, melynek 

 magának kell a teste befejezéséhez megkívántató táplálékot megszereznie. 



Sokkal nehezebb a kérdésnek atörzsfejlődés (j)hyloyenesis) szem- 

 pontjából való megvilágítása, vagyis annak a megállapítása, vájjon a peté- 

 ben készrefejlődés jelensége a békák fejlődésének ősi módja, vag}' pedig a 

 megváltozott életviszonyokhoz való alkalmazkodásnak az eredménye-e? 

 A közvetetlen bizonyítás lehetősége ki van zárva s így minden megkísérlett 

 megfejtés csak heuristikus értékű okoskodáson alapulhat, a mi azonban 

 nem gátolhat bennünket abban, hogy a jelenség mérlegelésére ne töre- 

 kedjünk. 



WiEDERSHEiM EÓBERT a frciburgi egyetemen az összehasonlító ana- 

 tómia világhírű tanára, a fejlődés ezen eseteit a DARWiN-féle természetes 

 kiválogatódás (seleclio iiaturalü) elméletével iparkodik megfejteni** és 

 kétségtelennek tartja, hogy «mindazoknak a békáknak az ősalakjai, melye- 

 ket mostanság az ivadékgondozás bizonyos neme jellemez, eredetileg a 

 vízbe rakták petéiket. A peték — úgymond — akkor még aprók 

 és szikben szegén 3^ ek voltak, számuk azonban sokkal nagyobb le- 

 hetett, mert mindenféle vizi állat támadásának voltak kitéve. A midőn 

 iazután valamilyen telluri vagy éghajlati l)efolyás következtében a víz meg- 

 apadt vagy legalább állandó vízerek nem képződhettek, a lárvafejlődés ter- 

 mészetes föltételei is elestek s ig}' az illető kétéltűeknek, hogy fajukat fön- 

 tarthassák, szükségkép az ivadékgondozás valamely módjához kellett alkal- 

 mazkodniuk. Mindenekelőtt a peték számának kellett csökkennie, mert a 



* Transact. Zool. Soc. of London, XII, IS'.JO, p. 55. 

 ** Biolo<íisches Centralblatt, XX, 19U(), }). 340. 



