A COLLODICTYON TRICILIATUM SZKRVEZETK. n; 



Egy nagy és mély hosszbarázda mindig van : ábráin igen jól rajzolja 

 ezt Stein, mint ezt a mellékelt STEiN-másolaton (5. szövegábra) is igen jól 

 lehet látni. 



Ezen barázda lényeges, fontos s állandó fajjellem. A mellső testvégen 

 kevéssé határozott, hátrafelé egyre élesbül, olyannyira, hogy többnyire két 

 szélén kihúzott csücskökbe folytatódik, melyek néha rendkivül prsegnansak. 



Ezen nagy barázdán kivül van még sokszor több kisebb s nem is 

 olyan éles mellékbarázda, mely mind hosszirányú. Vannak azonban olyan 

 példányok is, melyek nagy barázdája is csak nagyon kevéssé látszik. Igen 

 nagy e tekintetben a változatosság. 



Mit következtethetünk a mondottakból ? Első sorban is azt, hogy a test 

 meglehetősen amoeboid, másodszor pedig, hogy valóságos a pellicula» nincs. 



Hogy a Ciliáták-éhoz hasonló pellicula itt nincs, nemcsak a néha 

 igen tekintélyes metaboliából, hanem főképpen és kétségtelenül az álláb- 

 képződésből következik. 



Vizsgálati naplómban a sejtek testfalára vonatkozólag következő 

 megjegyzéseket találok : 



Erős nagyítás (750-szeres) alatt a legkülsőbb réteg sötétebbnek s cou- 

 sistensebbnek látszik, mi azonban onnan ered, hogy a szélén bizonyos 

 minimális vastagságban egybefolyó kéjie ezáltal elmosódik, minek optikai 

 kifejezője a sötétebb contour. 



Zsugorító szerek (Chlorzinkjód, alkohol) alkalmazásakor nem emelődik 

 le külön testburok, hanem a felső határréteg ilyenkor is contactusban marad 

 az ectoplazmával. 



A sejtek elhalásukkor egy ideig megtartják körvonalukat, ez azonban 

 csakhamar elenyészik s a sejt széjjelfolyik. 



Döntő bizonyíték azonban, hogy láttam szemcséket, melyek az elhalás 

 előtt egyszerűen a felületen kiváltak. 



Ugyancsak ilyen bizonyító erővel bir a táplálék felvételének módja. 

 A Collodidijonok ugv^anis egyszerűen reáfeküsznek áldozatukra s azt a szó 

 szoros értelmében magukba temetik, mi merőben lehetetlen, hacsak 

 némileg is consistens sejtfal van. Ennek hiánya tehát, a mondottak után, 

 nem lehet előttem többé kétes. 



Ennek megfelel az, hogy az egész testfelületen, kisebb-nagyobb 

 számban találunk szemcséket, annyira közvetlenül a határréteg alatt, hogy 

 a testből mintegy kiállnak. A mellékelt tábla csaknem minden rajzán lehet 

 ezt constatálni. Ezen jelenség pendantja a Monas vivipara nevű szép 

 ostoros állatka, melyhez a CoUodictyon sok tekintetben hasonlít. Nem is 

 valószínűtlen, hog}' felületesebb vizsgálat alkalmával vele össze is tévesz- 

 tették. A két infuzórium azonban nagyon lényegesen különbözik egymástól, 

 lévén a Monas eg\-ostorú, a Collodidiion azonban négyostorú. 



