A {'OLLODICTYOX TlUX'lLlATUjXr SZKRVKZKTK. i 



mindig iigyaiia/,, úg_\- liogy fajilag jellemző béhegnek tekinthető. A Collo- 

 Jictyon ostorai szép elegáns ívben liátrafelé hajolnak egészen úgy, mint ezt 

 ngyane folyóirat hasábjain megjelent, a t<'aríen'íl- fél ékről szóh) kis mono- 

 graph ikus tanulmányomban ismertettem. 



Az ostorok különben igen mozgékonyak, élénken csa])k()(lnak. mi- 

 közben rendszerint csak «ostorrészletük» lép functióba. 



Ki mai nap Flagclláták ostoráyal foglalkozik, nem mellőzheti, hogy 

 állást ne foglaljon azon kérdésben, hogj'^ ^'^jjon ^.z ostorokat bevonják vagy 

 l)edig ellökik-e"? A CoUodyclionow e tekintetben nem sokat lehetett meg- 

 íigyelni. Elhaló sejten láttam a Schneider ()ta sokszor ismertetett tüne- 

 ményt, melyet legtaláhíbban talán egy leégő gyertya viaszolvadásával lehet 

 összehasonlítani. Itt is mintegy lefolyik az ostorplazma s csöppekben gyűlik 

 össze, míg elvégre csak két vastag, csonka tönk marad meg, az, mit Fischer 

 fönt említett tanulmányában «olvatlási gömb»-nek (Quellungskugel) nevez. 



Az ostorok csapkodása élénk és gyors mozgást eredményez. Sokkal 

 erőteljesebb ez, mint az Euglenáké ; a Collodictyon azonban reá is szorul, 

 mert csak gyorsaságával tud megmenekülni számos üldözője elől. A moz- 

 gás egyenletes : közben folytonosan a hossztengely körül s mozgásuk irá- 

 nyában forognak, még ])edig Fo//'Oír-m()dra jobl)r<)l balra. 



Térjünk át ezekután a i)lazmatestre magára. 



Ez typusos FlageUata-t<ej\t ; sejtmagot, lüktető üríicskét s nem con- 

 tractilis vízhólyagokat zár magába. 



A protoplasma hyalin, kissé zöldesbe játszó, mi bizonyos nagyobb- 

 fokií sűrűség optikai kifejezője. 



Eendkivül sokféle és számos elkűlcniülést zár magálja, melyek név- 

 szerint kíivetkezők : sejtmag, lüktető üröeske, több-kevesebb nem con- 

 tractilis vacuolum, microsomák, excretszemecskék, több-kevesebb táplálék- 

 rögöcske s ezek emésztési terményei. 



Mindezek közt legfeltűnőbbek a szemcsés elkülönülések, melyek sok- 

 szor sűrűen megtöltik a sejteket s szinte elfedik a «szerveket». 



Szokássá vált, hogy infuzoriumokon a magot tekintsük legfontosabb 

 szervnek s ezért leírásomat ezzel kezdem meg, röviden előadva e tekintet- 

 beni észleleteimet. 



A mag rendesen alig látszik, ha megkeressük: azonban már ('lő pél- 

 dányokon is mindig megtaláljuk. A sejtek mellső részében fekszik. Oly 

 szabály ez, mely ab)! kivételt nem tudok, noiia több mint kétszáz ])éldányt 

 lig;S'eltem meg. 



Alaktani tekintetben olyan, mint a Monadiiidl: magva áltahíban. 

 Typusos «hólyagszerű». A mag kí'irül szilárdabb liaíárréteget (magburokV 

 könnyen láthatni. A magtestecske (nucleolus) gömbölyded, néha átmetszeti 

 kéi)ben hatszögletű. Szerkezetet a magon nem láttam : csak elbab) egvének 



