A])ATOK AZ ENDKOTROPH MYKORHIZÁK ISMERETÉHKZ. 89 



diaceae-töl. A Psüotum (és Tmesipteris) földalatti szerve ugyanis az alig 

 elágazó i4iizoma, mely a szár egyenes folytatásaként tűnik fel. Bizonyos 

 tekintetben e rhizoma az Otvhideaceae gyökeréhez hasonlít. A központi 

 edénynyaláb és a felületi epidermisz között vastag, vagy 10 — 12 sejt- 

 sorú parenehymaréteg fekszik, mely sclerenchymatikusan egyhamar el nem 

 változik. A Psilotum rhizomája'^' rendesen átváltozott endotroph mykorhi- 

 zomává. Az összes parenchymasejtekbeii gombamycelium van, mely a sejtet 

 meg nem öli, a növényre kimntathat<') káros befolyást nem gyakorol, élő 

 zöld vagy meristematikns szövetbe soha V)e nem hatol s a külvilággal köz- 

 vetlen összeköttetésben nem áll. A rhizoma felületén található szabad 

 gombafonalak elhaltak, ezek révén nem létesül semmiféle kapocs a külvilág 

 és belső gombamycelium között. Az ilyféle gombalakta gyökeret Frank A. B. 

 endotroph mykorhizának nevezte el ; mivel azonban a morphologiában 

 különbséget teszünk gyökér és gyöktörzs (rhizoma) között, azért a gomba- 

 lakta gyöktörzs szabatos kifejezése nem mykorhiza, hanem mykorhizomri. 



A Psilotum gyöktörzsét lakó gomba előfordul a parenchyma sejtjei- 

 ben, az ej)idermisz sejtjeiben s az absori)tionalis (gyökér-) szőrökben. 



Megkülönböztethetünk a i^arenchyma- és epidermisz-sejtekben lévő 

 gomolyokat, az azokat összekötő hvphákat, gyökérszőrökben végighúzódó 

 hyphákat, a növény testén kívül levő myceliumot, mely inficziáló ágakat 

 bocsátott a rhizomába s végre a gomolyokban spóraalakú gömbölyded 

 testeket. 



1 . ( lomolyok. A gomolyoknak kétféle típusát különböztethetni meg. 

 Az egyikféle olyan, milyennek a YI. tábla 1. képe mutatja. A sejt közepében 

 fekszik, a sejt falával nem igen érintkezik, sőt körülötte számottevő hézag 

 marad. Alakja szabálytalanul göml)ölyded, színe mindig sárga, barnás vagy 

 olykor szürkés, de sohasem színtelen. Finomabb szerkezete bármily erős 

 nagyítással nem észlelhető. Fejlődéséből kiderül, hogy eredetileg hypha- 

 gomoly volt, csakhogy összetöpörödött s szálai csombókba ragadtak össze. 

 Bitkábban találjuk e gomolyokat abl)an az állapotban, a mikor még össze 

 nem aszottak. Fiatal gomoly az egész sejt üregét - hézagosan - elfoglalja, 

 a falat is megfekszi, színtelen, szerkezete jól megtigyelhető (VII. tábla, 

 1. kép). Színtelen, vékonyfalú, egyforma vastag, keresztfalakkal ellátott 

 hyphák a parenchyma -sejt belsejében minden irány felé elterjeszkednek s 

 ilyformán kevéssé kuszálódott, laza (lomolyt alkotnak. 



Az itt csombók és laza gomoly név alatt felállított ti])us a megnőtt 

 gomolynak két kifejlődési végállapota s mi sem természetesel)!), hogy köztök 

 számtalan átmenet van. 



2. A gomolyokat összekötő hyphák. A csoml)ókoktól a sejtfalakhoz 



* A Tiuesipteris-é is. 



