ASZTALKOZOSSEG A LEGYEKNÉL. 



197 



Oiniûtilius nem ült üres kézzel, hanem egy kis Trinoiiiidd-íütiüök hulláját 

 tartotta karmai közt ; lovasát nem vettem észre. Bár közel voltam hozzá, 

 elővettem a zsebemben levő színházi látócsövet s azon keresztül kezdtem 

 nézegetni. 



S ime, azonnal megkaptam a megoldását is a csodálatosnak látszó 

 együttélés kérdésének! Ott volt az Anirmn/z.d is, most már nem is párjá- 

 val, hanem harmad magával, de most épen a prédán nyalakodtak. TcIkíI 

 coiiiiHCí/^aliyitdjd íiz Af/ivini/za iiiiiiufissinKi az Omiiuifius iiiin()rnü,k. 

 Fürgén futkároztak a holt tücskön, megálltak lakomázni, felszaladgáltak a 

 rablólégy hátára, meg leszálltak az ágra : futkároztak, röpdestek, egy per- 

 czig se tudtak nyugodtan ülni. 



Még csak az maradt hátra, hogy ellenőrizzem megfigyelésem helyes- 

 ségét. Órákig elmulatoztam azután részint ezzel a legelső társasággal, 

 részint másokkal, miket a kis erdőben találtam. Az Oinnnillns itt épen 

 nem volt ritkaság. 



Ez a symbiotikus viszony egy európai legyecskét juttatott most is az 

 eszembe, mely szintén határozottan commensalista, csakhogy máskéj^en 

 viselkedik s épen nem lovagol, a Dcsinonicfnj)!! M-iii(iru>u kis legyet. Ott- 

 hon sokszor megfigyeltem ennek a szokását, s mert úgy sem emlékszem, 

 hogy valaki leirta volna, most alkalmilag elbeszélem azt is, a mit róla 

 tudok. 



A DcsnKniiclopál füvön, bokrokon hálózva sohase találtam magában, 

 hanem mindig valami olyan ragadozó rovarnak a prédáján nyalakodva, a 

 mi valami méhet, darazsat, legyet vagy lepkét evett. Legelsőben is azzal 

 tűnt fel nekem, hogy légy létére nem fél a jióktól, hanem épen annak az 

 ételéből vele eszik. (Lásd: Pókkal lakmározó legyek. Rovartani Lapok. 

 1885. p. :250 — 251). xVzután sokszor láttam virágokon lakó Mixunictnt és 

 Thoniixys pókokkal, nemkülönben Asiliis nemű rablólegyekkel. De leg- 

 többszíir találkoztam vele Fiume és Buccari környékén a PtiliiifKs acu- 

 Ictiliis virágzásakor. Ezen húzódtak meg a nagy I hii-jinchir 'n-dciiinliis 

 poloskák, rendesen az Ajtix niclli/icit inézgyüjtő dolgozóira vadászva. 

 A holt méhen levő virágpor s az édes nedvek különösen sok Dcsinoiuctojxí 

 M-HÍ(/ruiii legyet csaltak oda. Ha a líarjtdchn- még csak lesben állott, 

 sohase láttam legyet ólálkodni körülötte, de mindannyinál megjelentek, ha 

 már teritett asztal kinálkozott. De itt is sokat tartanak DcxinnincloiKÍék 

 arra, hogy a vadász társaságában egyenek: mihelyt elvettem onnan a llm- 

 ixiclort, hiába tettem ki csalónak a méh hulláját, egy se jött rá: úgy azon- 

 ban megtudtam csalni őket, hogy megölt poloskát állítottam a méh mellé. 



Dc^iHoinctopii legyekkel Singaporeban találkoztam újra ennek az év- 

 nek április havában. Éjjel egy Ay>/.s /Jorrít Fabr. luir. (unli-cnlfofiHis Sm. 

 fészket fogtam be, teljes lakosságával; másnap dél tájtól kezdve a méhek 



Teimeszetrajzi Füzetek. XXII. köt. '4" 



