BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 21. AFD. IV. N:04. 31 
cidernas samhällen. Den omsorg, med hvilken Myrmica-, 
 Leptothorax- och Tetramorium-arterna söka hindra hanarne 
att aflägsna sig ur boet, förr än de vanligen senare ut- 
vecklade honorna äro färdiga till parning, afser påtagligen 
att skaffa samhället nya befruktade honor. Uteslutande i 
artens intresse kan det svårligen ske, ty utvecklingen af köns- 
djur är mycket osamtidig i olika samhällen, och vore verk- 
ligen korsbefruktning det normala hos myrorna, så vore det 
mycket sannolikt, att, om de brunstiga myrhanarne efter eget 
behag finge lemna boet, de skulle kunna sammanträffa med 
samtidigt utflugna honor från ett annat samhälle. Fast- 
hållandet afser derför påtagligen i första hand samhällets be- 
stånd och sålunda i andra hand naturligtvis äfven artens. 
Samma medfödda åsigt om nödvändigheten af hanarnes 
kvarhållande drifver Tetramorium-slafvarne i Anergates-sam- 
hället att på det noggrannaste bevaka de vinglösa och mödo- 
samt kringstapplande Anergates-hanarne,! ehuru dessa hjelplösa 
varelser sannolikt ej skulle vara i stånd att aflägsna sig 
från boet. I Formicoxenus-samhället deremot fasthållas aldrig 
de vinglösa hanarne af sina arbetare, hos hvilka således 
denna instinkt tycks ha gått förlorad, på samma gång som 
artens hanar förlorat simma vingar och dermed också lusten 
att aflägsna sig utom boets råmärken. 
Hos både Anergates och Formicoxenus försiggår parningen 
1 boet, och dermed är korsbefruktning utesluten. Båda dessa 
arter hafva emellertid bevingade honor, hvilka till förmån 
för artens spridning sålunda kunna aflägsna sig från boet, 
sedan befruktningen inom detsamma försiggått.? 
Annorlunda gestalta sig förhållandena i Tomognathus- 
samhället. Här äro hanarne bevingade, men honorna ving- 
lösa. Det dröjde länge, innan det lyckades mig att iakttaga 
parningen hos denna art, fastän jag längre tider 1 sträck 
noggrannt bevakade mina samhällen under den tid, då hanarne 
visade sig brunstiga. Mina upprepade försök att insläppa 
sådana hanar till andra Tomognathus-samhällen —-- såväl 
sådana, som sjelfva förut hade hanar, som sådana, hos hvilka 
1 Svenska myror, sid. 112 och 231. 
? Särskildt hos arter, som föröka sig starkt, såsom Formica- och Lasius- 
arter, förefaller det mig alldeles påtagligt, att honornas vingar hufvudsakligast 
. medföra den nyttan, att de tillåta afkomlingarne att uppsöka boningsplatser 
långt från sin födelseort, hvarigenom undgås den starka konkurrens, som 
för dessa arter blefye oundviklig, om deras honor vore vinglösa. 
