BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 21. AFD. IV. N:04. 33 
Under sådana förhållanden är det svårt att finna någon 
antaglig förklaring till det ofta förekommande bortryckandet 
af hanarnes vingar, hvilket aldrig iakttagits hos någon annan 
myrart. Om parning egde rum mellan individer tillhörande 
samma samhälle, låge det nära tillhands att tyda vingarnes 
bortryckande såsom försök att till befruktningens betryggande 
inom samhället kvarhålla ett tillräckligt antal hanar. Men 
hanarne misshandlas äfven på andra sätt och dödas t. o. m. 
ofta. Härvid är att märka, att dessa misshandlingar af 
hanarne vanligen ej börja förr än någon tid efter kläckningen 
och, såsom det tycks, i samband med deras vaknande brunst, 
hvarvid de ej längre vistas bland de andra myrorna i larv- 
kamrarne, utan pläga rastlöst springa omkring inom de 
artificiella boen, begagnande hvarje tillfälle att för alltid af- 
lägsna sig från sitt hem. Möjligtvis skulle de grymheter, 
som begås mot hanarne, kunna åsyfta att tvinga dem att 
lemna boet, då, såsom ofvan nämnts, parning aldrig eger rum 
mellan hanar och honor från samma samhälle, hvarför hanarne 
för att uppfylla sin bestämmelse måste uppsöka främmande 
honor. Bortryckandet af vingarne skulle dock vara ett dåligt 
medel för detta ändamål, men då hanarne härvid på alla sätt 
söka undkomma och sannolikt skulle mera allmänt lyckas 
deri, om man ej höll dem inspärrade, så är det väl sannolikt, 
att misshandlingen i det fria tillståndet sällan går ända där- 
hän, utan att syftemålet, d. v. s. hanarnes bortskrämmande, 
dessförimnan nås. Detta förefaller så mycket sannolikare, 
som jag endast undantagsvis i fria samhällen träffat en 
och annan vinglös hane. Möjligen skulle man också 1 dödan- 
det af hanarne kunna se ett analogt förhållande till drönare- 
slagtningen hos bien, hvilken ju afser att efter parningens 
fullbordan befria samhället från en mängd uteslutande tärande 
och sålunda fullständigt onyttiga medborgare. 
Hvilken fördel kan då honornas vinglöshet medföra för 
arten? — På denna fråga gifves, såvidt jag kan se, intet 
annat svar, än att samhällets bestånd och tillväxt bättre be- 
tryggas genom vinglösa än bevingade honor. 
Skulle emellertid alla honor kvarstanna 1 sitt födelsebo, 
så borde man stundom finna enormt stora Tomognathus-sam- 
hällen. Detta är, såsom af det föregående framgår, ej fallet. 
- Tabellen utvisar, att det största anträffade antalet af Tomo- 
gnathus-arbetare (inklusive honor) 1 något samhälle varit 98. 
2 
