34 G. ADLERZ, TOMOGNATHUS SUBLAEVIS. 
Om hanarne inberäknas, uppgår dock Tomognathus-indivi- 
dernas antal i ett annat samhälle till 159 (deraf dock blott 
61 arbetare och honor). Den reglering af Tomognathus-indi- 
vidernas antal, som sålunda eger rum, försiggår på det sätt, 
att en del arbetare och honor utvandra för att grundlägga 
nya samhällen på det för Tomognathus säregna sättet och 
sedermera aldrig återvända till sitt födelsebo. Då dessa ut- 
vandrande individer ej kunna förflytta sig synnerligen långt 
från sin födelseort, erhåller man en otvungen förklaring på 
den omständigheten, att arten förekommer fläckvis, medan 
den på mellanliggande sträckor alldeles synes saknas. Artens 
spridning öfver större landsträckor måste emellertid, då fot- 
vandring är det enda fortskaffningssättet, försiggå synner- 
ligen långsamt. . 
Men äfven de i samhället befintliga Leptothorax-honorna 
tillåtas under inga omständigheter att behålla sina vingar. 
Vanligen bortryckas de omedelbart efter utkläckningen och 
i alla händelser tidigt nog för att hindra dessa honor att vid 
vaknande brunst förirra sig från boet. Då Leptothorax- 
honorna, 1 likhet med hvad jag redan förut! visat vara fallet 
med myrmicidhonor i allmänhet, äro duktiga arbeterskor, som 
minst lika verksamt som de egentliga arbetarne deltaga i 
förefallande göromål, så ligger syftet med den nämnda opera- 
tionen, att åt samhället bibehålla värdefulla arbetskrafter, 1 
öppen dag. 
Ägg, larver och puppor. 
Sedan mina fångna T-L-samhällen blifvit försedda med 
animalisk föda — vanligen i form af främmande myrlarver — 
började snart en ganska liflig äggläggning. Njelfva värp- 
ningen hade jag ofta tillfälle att bevittna hos Tomognathus. 
Den värpande myran assisterades stundom af någon Lepto- 
thorax-arbetare, som med antennerna lifligt berörde det fram- 
trädande ägget samt till och med ibland sågs med käkarne 
gripa tag i detsamma för att befordra dess afgång. Endast 
en gång såg jag en IT. sjelf taga vara på det värpta ägget 
och fastklibba det vid glastaket. TI alla öfriga fall var det 
! Svenska myror, sid. 114. 
