BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 21. AFD. IV. N:0 4. 353 
det fördrifna samhället, hvilken ännu närde hoppet att kunna 
åter tillegna sig nägon del af den bortröfvade afkomman. 
Om ofvannämnda samhälles sammansättning med temlig 
visshet låtit sluta, att Tomognathus är en röfvarmyra, så 
vanns deremot fullständig visshet derom, då jag 1 början af 
augusti samma år helt oförutsedt fick bevittna ett af de 
eröfringståg, genom hvilka denna myra sätter sig i besittning 
af slafartens bon. 
Ett medelstort T-L-samhälle, som bebodde en tallstubbe, 
hade nyss blifvit infångadt, då jag 3—4 meter derifrån på 
en annan stubbe fann några T-individer krypa omkring och 
undersöka barkens springor. Leptothorax-arbetare sprungo 
äfven hit och dit, en del bärande hvarandra, en del bärande 
larver. Dessa buros visserligen åt flere olika håll, de festa 
dock till en barkspringa, som tydligen var den af majoriteten 
eftersträfvade fristaden. I tanke att jag hade framför mig 
ännu ett, i flyttning stadt 7-L-samhälle, väntade jag att få 
se några T-individer bäras på vanligt sätt af L-arbetarne, 
men det dröjde ej länge, förr än jag fick märka, att här på- 
gick något helt annat än ett fredligt ombyte af bostad. 
Tomognathus uppträdde här såsom fiende och hehandlades 
äfven såsom sådan. Vid hvarje möte med en Tomognathus 
trefvade Leptothoraxzx i början med sina antenner helt för- 
sigtigt på främlingen, som å sin sida underkastade motparten 
en lika misstänksam granskning, hvarunder båda iakttogo 
denna egendomliga spända hållning, hvilken låter ana, att 
fiendtligheter när som helst kunna utbryta.! Länge dröjde 
det ej heller, förr än de plötsligt rusade på hvarandra. 
Stundom inskränkte sig sammandrabbningen till ett häftigt 
hugg med de utspärrade mandiblerna, hvarefter båda, såsom 
det tycktes, 1 största förskräckelse skyndade åt hvar sitt håll. 
I andra fall beto sig de båda stridande krampaktigt fast vid 
hvarandra. Det såg ut, som om 7. sökte med sitt bett träffa 
motståndarens hufvud, hans thorax eller abdomen, medan L. 
deremot sökte bita sig fast vid ett ben eller en antenn. Sedan 
de kämpande några ögonblick tumlat om, fastbitna vid hvar- 
andra, skildes de åt, hvarvid £L. vanligen var svårast till- 
! Myror, som på detta sätt stå beredda att möta ett väntadt anfall, 
pläga hålla sina antennskaft tillbakadragna i de för dem afsedda groparne. 
-Detta är isynnerhet fallet med Tomognathus, hvilket beror derpå, att L. 
ofta försöker och ofta lyckas bita sig fast vid hans antenner, hvarför T-. 
ofta går med stympad antenn ur striden. 
