BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 21. AFD. IV. N:0 5. 5) 
anträffade, genom olycksfall, sjukdom eller rofdjur under- 
gångna yngre elgdjur, var det mig möjligt att klargöra 
ifrågavarande djurarts dentition, äfvensom att efter insam- 
ling af ett rikhaltigt kraniematerial af äldre handjur, delvis 
gåfvor af Hans Maj:t konungen vid jagttillfällen å krono- 
parken Hunneberg, göra komparativa undersökningar mellan 
tandslitningen (usuren) och dennes framskridning i förhål- 
lande till det verkliga hornstadiet. — — — 
Vid mina första jemförande undersökningar af elgens 
dentition i förhållande till kron- och dofhjortens samt rå- 
djurets framträdde strax en påfallande divergens 1 detta fall 
emellan elgen å ena sidan och kron- samt dofhjorten å den 
andra, under det att elgens och rådjurets tandömsnings- 
perioder företedde en påtaglig parallelism, ett förhållande, 
som redan af NITscHE antydes. Denna iakttagelse sporrade 
till fortsatta jemförande studier, hvarvid ofvannämnda iakt- 
tagelser till alla delar bekräftades. 
Kronhjortens tandömsning och det permanenta bettets 
fullständiga utveckling tager, enligt ofvan citerade författare, 
en tidrymd af 21 år från djurets födsel räknadt; dofhjortens 
2 och rådjurets 11 år. Dessa företeelser stå sålunda i full 
öfverensstämmelse med en allmän naturlag, som låter ett 
större djur senare utvecklas än ett mindre sådant. I enlig- 
het med denna lag ega större och kraftigare djur äfvenledes 
större lifslängd, inträda senare 1 manbarhetsåldern, ega 
längre drägtighetsperioder o0. s. v. 
Undersökningarna öfver elgens dentition ådagalade emel- 
lertid, att naturen 1 detta fall frångått sin allmänna lag. 
Emot förmodan visade det sig att tandömsningen och full- 
komnandet af det permanenta bettet hos elgen försiggår 
inom den korta tiden af endast 11 år, eller under samma 
korta period, som för det till kroppsstorleken vida mindre 
rådjuret. Man skulle dock på goda grunder våga antaga, 
att ett till sin storlek så betydande djur som elgen skulle 
behöfva använda längre tidsmoment för fullbordande af 
hvarje särskild face 1 detta fall, samt således närmast kon- 
gruera med den störste af ofvannämnda cerviner, nämligen 
kronhjorten. 
Denna iakttagelse synes mig af flera orsaker vigtig, 
- icke minst derför att den för elgen antyder ett utvecklings- 
ursprung, som mindre sammanfaller med det egentliga cervus- 
