8 HEMBERG, ELGENS DENTITIONER. 
lägre, förenas medelst transversalkammar, hvarjemte nya 
spetsar kunna tillkomma, andra åter försvinna. 
Kronbredden hos öfverkäkens tänder kan så betydligt 
ökas, att underkäkens tänder ej förmå beröra de förras/ 
ytterrand, hvarigenom de tre yttre ursprungliga spetsarna 
vantrifvas, undergå en retrograd utveckling 1 brist på funk- 
tion, reduceras till lister,! staplar och hörn, samt samman- 
smälta med närmaste inre spetsar eller ock alldeles försvinna. 
Härmed är utvecklingsgången 1 det närmaste angifven 
för kindtänderna, särskildt hos vår tidsperiods ruminantia: 
den ursprungligen femspetsade molaren har småningom öfver- 
gått från smal- till bredform och erhållit en kronyta och 
form, som lämpar honom till förmalning af dessa djurarters. 
födoämnen.? 
Till underlättnad vid öfversikten af en djurarts tand- 
förhållanden har man uppstält s. k. tandformler, ehuru någon 
enhetlighet af dessa ännu icke uppnåtts. 
Såsom exempel på olika tandformler för elgen anföras 
följande: 
1) Framtänder 2: hörntänder -,--; 
3—3 ; 
5 3—3 BFS 
prämolarer — ; molarer —. 
3—3 
2 0) SRA 
2 FR Se 
3) SAN Vg cr TATE ON Er 
33 [0 SE 0 33 
m. ff. liknande uppställningar. Divergensen i ofvanstående 
utgöres således endast i den olika uppfattningen af fram- 
tändernas antal, eller huruvida det yttre tandparet bör anses 
som fram- eller hörntänder. 
>WöLsTE>: Franck, Anatomie 1. ce. Confr. H. WINGE 1. ce. 
RÖTIMEYER, 1. c., kallar med anledning häraf dessa »>zygodonter»>. 
3 LILLJEBORG: Sv. o. N. Ryggradsdjur 1874 efter R. OÖwEn: Anatomy 
of Wertebrates. 
+ BrAsivrs: Fauna Wirbelthiere Deutschlands: Säögethiere 1857. 
N 
2 
