BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 21. AFD. IV. N:05. 13 
käkens kindtandrader bilda tvänne raka kammar med knappt 
märkbar bågböjning, hvilka dock till följd af käkbenens in- 
bördes ställning likaledes konvergera mot bettets främre del, 
hvarigenom å föreliggande exemplar de inre molarerna stå 
65 mm., de yttre prämolarerna endast 40 mm. från hvar- 
andra åtskiljda. Derigenom att de yttre tandspetsarna äro 
högre än de innanför stående, bilda öfverkäkens kindtänder en 
emot gomhvalfvet sluttande, snedriktad tuggyta, under det 
att underkäkens tandrader, hvilkas inre tandspetsar äro högst, 
bilda en lateralt sluttande sådan, hvarigenom båda tugg- 
ytorna således komma att på det noggrannaste korrespondera. 
Till följd dels af ofvan beskrifna olika käkbredd och 
tandställning, samt dels af den för denna djurart, såväl som 
för alla ruminantia, egendomligt bildade condylus med motsva- 
rande platta ledskål, verka underkäkens tandrader vid tugg- 
ningen 1 horizontal riktning mot öfverkäkens, hvarigenom en 
formlig och fullständig söndermalning af de ofta träartade 
födoämnena kan ega rum. Med bilden lånad från stenarna i 
en qvarn utgör öfverkäken den fasta »liggaren» och under- 
käken den roterande »löparen». -— — — 
Vid närmare betraktande af en typisk, föga sliten kind- 
tand i permanenta bettet, t. ex. underkäkens första molar 
(m"), synes, hurusom densamma utgöres af tvenne par sken- 
bart fristående »lober» eller spetsar, utgörande krönet af fyra 
med hvarandra nedtill sammanvuxna »staplar» (jemf. pl. V). 
De inre loberna (a! och £!) äro skiljda från det yttre lob- 
paret (e? och 8?) genom tvänne djupa klyftor, som man kal- 
lat »emaljveck». De förra lobernas spetsar äro högre än de 
senares, deras nästan lodräta innerväggar ega hvardera en 
hög midtelköl och tvänne lägre sidovalkar,! hvarigenom 
hvarje innerlob erhåller en triangulär, nästan rätvinklig 
öfverkant, isynnerhet bemärkbar på fullkomligt oslitna tänder. 
Det laterala lobparet (e? och 8?) bildar tandens yttersida 
och består af tvänne från alveolarkanten och uppåt afsmal- 
nande staplar, som till formen något påminna om tresidiga 
prismor med baserna vända mot innanför stående lob-par. I 
nedre delen af den djupa klyft, som åtskiljer de yttre loberna, 
resp. staplarna &? och 52, utvecklas å molaren en liten sjelf- 
! Dessa senare kunna uppfattas som ursprungliga, ehuru deformerade 
tandspetsar. 
