16 HEMBERG, ELGENS DENTITIONER. 
Tanden eger, med undantag af de båda tillkomna loberna, 
i hufvudsak molarernas typiska form och ställning. Bakre 
lobparet (a! och a?) är dock vid rothalsen bredare än det 
mellersta (8! och p?), och detta bredare än det främre paret 
(yt och 7). Dessa olika bredder uppgå å ett föreliggande 
exemplar till resp. 17, 13 och 11 mm. TI öfverensstämmelse 
härmed bildar tandens grundyta en trubbig triangel med 
basen riktad mot käkens bakre eller inre del. I motsats här- 
till är dock afståndet öfver emaljvecken emellan lobernas 
spetsar nästan likformigt, och utgör detta inre afstånd på den 
något slitna tanden hos kalfven 1 september månad 5—6 mm. ; 
på den oslitna, friskt frambrutna tanden c:a 7 mm., dock 
med någon mindre variation, beroende af individens styrka 
och kön. 
Tandens innersida mot tungan är rakstäld med ringa 
lutning utåt. Hvarje lob är å denna sida försedd med en 
längre till spetsen nående midtelköl samt tvänne kortare, 
äfven till öfverkanten räckande sidovalkar. Härigenom er- 
håller loben tvänne longitudinella breda rännor. 
Hvar och en af dessa tre innerlober står 1 en halfsned 
ställning mot alveolarrännan: dess bakre sidovalk är näm- 
ligen utåtriktad, under det att dess främre mer eller mindre 
täckes af nästföljande lobs bakre sidovalk. På tandens ytter- 
sida emellan loberna &? och 8? befinner sig en stark men låg 
basaltagg. j 
Tandkronan är skarpt begränsad mot roten af emalj- 
randen, hvilken sänker sig djupast ned på yttre loberna a? 
och £”, men sedan åter höjer sig snedt uppåt främre sidan af 
7, hvilken lob derför eger en kortare emaljkrona. Dennas 
betecknats (ap!) |, har sin vanliga form och består af tre par lober, af hvilka 
de två bakre (öfre) paren fullkomligt likna en fullständig molar, under det 
att det främre paret synes vara tillfogadt. — — — — Man har ofta jemfört 
denna tand med permanenta bettets sista molar: likväl bör härvid icke för- 
glömmas, att bihanget hos m? befinner sig i tandens bakre del, under det att 
detsamma hos d! = (dp") omvändt representeras genom två främre lober.» 
 >Häremot>, säger WINGE (1. c. pag. 41), »kan endast invändas, att dp” 
= (dp!) är en typisk femspetsad tand; tillväxten är icke de två främsta spet- 
sarna, utan allenast den yttre främsta spetsen (således å pl. III y?), som är liter 
hos svinet, större hos ruminantia. I öfverensstämmelse härmed står den främsta 
af de sedvanliga två breda hufvudrötterna under tandens främsta del. Om 
dp! = (dp") vore en vanlig fyrspetsad underkäkstand (9: hade mistat den 
främsta inre af de typiska fem spetsarna), som hade erhållit två spetsar som 
tillväxt vid den främre ändan, så skulle den främsta af de två hufvudrötterna 
stå under de två mellersta spetsarna» (staplarna, loberna). 
