BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 21. AFD. IV. N:0 3. 
DD 
co 
Tandslitningen. 
Genom de permanenta kindtändernas förarbetning af 
den mer eller mindre träartade födan afnötas de successive, 
hvarigenom tandbenet i de olika loberna blottas i form af 
halfmånformiga större eller mindre fält, allt efter mer eller 
mindre framskriden nötning (usur). Under framtändernas 
fortsatta verksamhet vid gripandet af födan, men isynnerhet 
genom den barkskalning, som elgen företager å vissa träd- 
arter, undergå äfven dessa tänder en nötning, hvaraf de 
slutligen å äldre individer kunna blifva fullkomligt deforme- 
rade. Kindtändernas usur fortskrider med ett regelbundet 
förlopp emedan de endast förarbeta den qvantitet, för alla 
individer mest likartade föda, som alltefter djurets ålders- 
grad tarfvas för dess dagliga uppehälle. 
Framtändernas slitning kan deremot i enstaka fall taga 
ett hastigare förlopp än som motsvarar djurets åldersklass, 
tillföljd af vissa individers öfvervägande benägenhet att af- 
skala och förtära trädbark — en företeelse, som företrädesvis 
är bemärkbar inom skogar med riklig insprängning af asp 
och isynnerhet rönn. 
Tillföljd af regelmässigheten i den framskridande tand- 
slitningen kan denna senare användas såsom åldersmätare 
af djuret, och detta med vida större tillförlitlighet än horn- 
kronans spetsantal. 
Genom kännedomen om tandusuren kan icke blott elg- 
tjurens verkliga ålder bestämmas, utan äfven den befintliga 
hornkronan, i händelse denna är »oliksidig», abnorm, »öfver- 
springare» eller »tillbakasättare», återföras till den normala 
horntyp, som representerar djurets verkliga ålder och horn- 
stadium. Jägarens bedömande af hornstadiet, resp. djurets 
ålder, öfverensstämmer icke alltid med zoologens. För den 
förre motiverar hornkronans spetsantal i vanliga fall hans 
åldersbedömande af djuret, hvilket förfarande stundom leder 
till de falskaste slutsatser, synnerligast vid äldre hornstadier. 
Tandslitningen, som af hvarje jägare med lätthet kan iakt- 
tagas å det fälda djuret, utgör ett korrektiv mot hvarje 
falskt bedömande af hornstadiet, samt gifver iakttagaren 
tillfälle att observera de ingalunda sällsynta fall, vid hvilka 
