A HARASZTOK ÉS MOHOK .VÁ AIjFÖLDÖX STli. H 



gyünk elfogadni azt. liogy e/ck a níncnyek sziklához (kőlniz) úgyszólván 

 kötve vannak s más talajon, mint kő- vagy sziklatalajon nem nőhetnek. 

 Hogy mi az oka annak, hogy ezek a növények sziklára szonilnak, azt az 

 ökológiai sajátságaik ismerete nélkül bajos megállapítani. Valószinü, hogy 

 a sziklalakó harasztok a hogy az említett fa^jokat nevezhetjük erősen 

 átmelegedő talajt kivannak meg. A szikla vagy kő más, porózus, omlós, 

 málladékkőzettel szemben kitűnő hővezető. Az a nagymennyiségű hő. 

 melyet a szikla felvesz, a sziklalakó harasztoknak bizonyára elsőrendű lét- 

 feltétele. Az egész Alföldön mindenütt csak málladékkőzetek vannak, hol 

 agyag, hol televényföld. majd lösz s különiisen sok homok. Azért hiába 

 keresnők rajta a sziklalakó fajokat. Physiologiai és ökí^logiai szempont- 

 ból érdekes kísérlet volna megállapítani azt, hogy az említett sziklalakó 

 harasztok mekkori-a hőmennyiséget kívánnak meg. A kitűnő hővezetőül 

 szolgáló snbstratumon kívül még más tényezők is működhetnek közre, 

 melyek az illető harasztokat épen a sziklához kötik. Az említett harasztok 

 nem a sziklák csupasz falain gyökereznek meg, hanem a repedésekben, a 

 hol a szél összehordta meg más úton-m{')dou felszaporodó por- és humnsz- 

 keverék gyülemlik (issze. Ez a fekete, humuszban bővelkedő, aránylag 

 száraz és úgj^látszik, minden savtól ment talaj az illető fajoknak második 

 fontos létfeltétele, a melyet az Alföldön szintén egy vidék sem nyújt. 



Az említett fajokhoz hasonlóan a ( '.etc rack offíciiKirinn Willd. meg 

 a ScolopendriuiH vuh/arr Sm. is jellemző sziklalakó növények. Ez a két faj 

 azonban nemcsak hogy az Alföldön nem terem, de még az alföldszéli 

 hegyeken sem fordul elő, a minek ismeretes oka az, hogy más klimát ki- 

 vannak meg. 



2. Az Alföld legnevezetesebb páfránya a PterUliunt aquilinuiiL Az 

 Alföld összes nagyobb homokvidékein előfordul, néhol tömegesen. Ellen- 

 ben az alföldszéli alacsony hegyeken alig találjuk. Az alföldszéli hegyeken 

 túl, bent a hegyek között, különösen a bükkövben ismét nagy mennyiség- 

 l)en található. Ebből az következik, hogy a Pteridiuiit aquilinum előfordu- 

 lását itt Közép- és Dél-Magyarországon semmiféle klimatológiai tényező 

 nem szabályozza. Kérdés, miért nem fordul elő az alföldszéli hegyeken? 

 Ha a növény termetét különösen a földalatti részeit — tartjuk szem 

 előtt és figyelembe veszszük azt. hogy az alföldszéli hegyeket túlnyomóan 

 sziklásköves, száraz és igen sekély talaj borítja, el kell ismernünk, hogy 

 abban a Hcrvlium aquilinumw&^ 1 méternél mélyebbre terjedő rhizomája 

 nem bír meggyökerezni. Hogy mi könnyíti meg a Pteridium' aquüinumTiQk 

 az Alföld mély, alsó rétegeiben soha ki nem száradó homoktalajában való 

 megélhetését és hogy mi engedi meg az alföldszéli, általán száraz, sekély 

 talajú hegj^eken való sporadikus felléptét, azt már «A Njárség növényeiről» 

 ezímű ezikkemben is érintettem. Ha a Pteridhun aquitinumra, vonatkozó- 



