A HAEASZTOK ES IMOHOK AZ ALFÖLDÖN STB. l-J 



münk oló. A mint azonbau visszafordulunk, magát a hegyet elhagyjuk s a 

 síkságra lépünk, nem találjuk többé e mohát. Itt határozottan észrevenni, 

 hogy a Marciid II tia polymorpha vízáztatta szikla- vag}^ agyagparthoz vau 

 kötve. A hegységen belül is csak ott nő, a hol víz csurog és áztatja a talajt, 

 mely hol sziklafal, hol kemény, vízrekesztő kőzetként szolgáló agyag lehet, 

 (le sohase momlós televényföld vagy homok. x\z egyik adat (a kecskeméti), 

 mely a növén3'nek az Alföldön való előfordulási lehetőségét bizonyítja, azt 

 mutat,ja, hogy állandó nedvességen kívül kőkemény talajra van szüksége, 

 hogy megnőhessen. Ugyanis Hollós, kinek az illető adatot köszönjük, 

 megjegyzi, hog.>' a növényt kútban találta. 



Érdekes, hogy a Marchantia helyett az Alföldön egy másik májmoha, 

 a Madotheca platyiJhylla' annál gyakoribb. Nincs jobb bizonyítékunk. mJTit 

 ez a moha, hogy az Alföldön typikus mesophyták is előfordulhatnak, ha 

 csak kellő talajviszonyokra találnak. A Madotlieca platypliylla nem szorul 

 sem sziklára, sem agyagra, hanem koros fatörzseken telepedik meg. A hol 

 akármilyen kis terjedelmű koros fákból álló erdő van, melynek lehető- 

 leg nyirkos a levegője, ott könnyen megterem ez a növény. Azért az Alföld- 

 nek lapos helyen álló homoktalajú erdeiben bőven fordul elő; ellenben az 

 alföldszéli száraz tölgyesekben annál ritkább. 



Mint látjuk, a klima nem állja útját annak, hogy az alföldszéli he- 

 gyeken termő harasztfélék és mohok az Alföldön megtelepedhessenek ; 

 hanem a felötlő különbséget e tekintetben egyesegyedül a talajviszonyok 

 okozzák, úgy hogy a harasztfélék és mohok előfordulási körülményeiből 

 következtetve, a következő növényföldraj-zi tételt állapítjuk meg : Az allőlili 

 és az alfölíUzéli liegynidéki reyetäczio között a klimatológiai viszonyok 

 alig számhamenö, vagy neimmlyeii különbséget nem okoznak; ellenbe^i a 

 talajviszonyok éles határt i'onnak közötte. Megjegyzendő, hogy ez a tétel 

 csak általánosságban fogadható el ; némely hegységen is igazi alföldi jel- 

 lemű talajviszonyok vannak (pl. a «homokhegy» a pilisi heg}^ségben ), 

 minélfogva ott is alföldi növényzet terjedhet el. 



Hogy az Alföld meg az alföldszéli hegyvidék növényzete között a 

 klima nem szabhat határt, arra 1901 július lió elején a deliblati (temes- 

 megyei) homokvidékre tett újabb kirándulásom alkalmával újabb, igen fon- 

 tos adatokat szereztem. Ugyanis ezen kirándulásom közben melyet 

 Jonathan Lange dán botanikus társaságában tettem meg — a deliblati ho- 

 moknak kellő közepén három, az Alföldre nézve eddig ismeretlen haraszt- 

 fajt találtam. A három faj: Bolryehium Lunaria, Axplrnuin Tricliomanes 

 és Potypodiurn rnlgai-c. Mind a három fajra a cczrni vrh» nevű, borókával 

 sűrűn benőtt homokdomb környékén, a «íiamunda» mezején és Fejértele- 

 pen akadtam. A Botrychiuin Lamiria igen gyak(ni az említett vidéken s 

 igen síirün iiö, tíUiliiiyirc :i liomokbuczkákiiak l)()r(')k;'i\ al s más uíivéiiyck- 



