Föredrag den 29 April 1S49: 327 



Sanningens sista gärd åt den hädangängne. Frid üfver hans 

 stolt och Högaktning ät lians minne! — livad i öfrigt ansar 

 Professor Linsens personlighet, och livad han verkat både i Ve- 

 tenskaps-Societeten och vid Universitetet, kommer att af en skick- 

 ligare hand skildras. 



Hvilka öden och möjligtvis älven förluster, som förestå \ e- 

 tenskaps-^ocietelen i den närmaste framtiden, kunna vi icke ens 

 ana. Icke utan oro blicka vi in i denna framtid, särdeles för 

 det närvarande, da vi befinna oss i en af menskligheteus mest 

 oroliga tidsepoker, då de brusande lössläppta passionernas storm- 

 vindar rasa till den grad, att inan nästan är frestad att antaga 

 tdlvaron af en pandeinisk vansinnigbet, — men en tid, dä der- 

 jemte allt utvisar, att nr denna förfärliga smälluingsprocess en 

 total och omätlig förvandling kommer att ega rum inom Andens 

 verld, ehuru ingen dödlig ännu kan veta, hurudan denna mande 

 blifva. Men . med hänsigt tdl våra kulturförhållanden, har jag 

 redan pä den sisthrade årsdagen haft tillfalle att uttala min tro 

 angående deima tids anda och betydelse. Derföre nu ej vidare 

 derom. Jag kan endast , äfven vid delta tillfälle , bifoga den 

 varma önskan, att den Högste länkaren af mensklighetens öden 

 mätte tillåta Fridens hinilaburna ängel att älven fortfarande lvck- 

 liggöra värt älskade Suonii. och alt inga utbrott af den lösliga 

 tidens yrande dämoner mätte störa detta lugn och söndersplittra 

 den verkliga lycka, som värt land åtnjuter framför de flesta an- 

 dra, kanske alla länder, under det i snart sagdt hela den öfriga 



