jer oss sålunda öfver Oss sjelfva och våra småaktiga livar' 

 bekymmer. 



Dessa tankar hafva ofta sväfvat för min *jäl vid minnet 

 af den man, af hvars lefnad och verksamhet jag nu grir att 

 \ eten-kaps-societetens anmodan , utkasta en om ock euda»t flyg- 

 tig bild. De halva hos mig hufvudsakli. åkallats vid be- 

 traktandet sä väl af lians yttre lefnadsöden som al hans inre lif, 

 men kunna älven, såsom mig tyckes, tillämpas pa hans literära 

 verksamhet. Ty om det funnits n«i£on, som i alla dessa afse- 

 endeu lemnat oss en djupt rörande, ett sorgligt skönt skådespel, 

 <■ wir det — si vidi jag förmatt bedöma förhållande! — Jo- 

 han Gabriel Linsen. 



Redan vid betraktelsen af hans barndomsdagar D 

 blick af en sorglig, men skön taHa. Eller ge* >!et någon skönare 

 talla än deu , d.i ett bani i omedveten oskuld smeker sin grå- 

 tande moder, utan alt ännu hafva någon aning om den bittra 

 »org, som träffat och söndersliter henne-» hjerta, eller oftgpa mera 

 rörande än den, dl barnet. nytt vaknadt till medvetande, vid 

 anblicken af sin mors tårar visar de första tecknen al hjertals 

 rörelser, af deltagande och sorg? Det är ei._ uter 



trftst i ett blödande hjerta. Och hvardera af dessa tJlor tycka 

 vi ois se i Linsens barndom-historie. lian hade nemligen ännu 

 tvllt -»itt temte lefaadsär, dä lians far i striden I ■ :its- 



laurlet al en valdsam död bortrycktes lr.ui maka och tvenne sö- 

 ner, al hvilka var Linden var den äldre. At kjrleken och sorgen 



