hade samma syftemål och under namn af Mnemosyne mkom i 

 lem ars tid. De uppsatser, hvilka deri förekomma af honom sjelf 

 författade, äro väl icke mänga, men dessa fa af ett så mycket 

 högre värde. De förekomma mig såsom en klar spegel, hvarnr 

 hans ädla och älskvärda charakter framlyser i hela sin glans. 

 "Till ett ideal", säger han deri på ett ställe, "till någonting 

 bortom verklighetens gräns bör menniskan trakta, om henne» 

 varelse icke skall blifva en färglös tvinande blomma pä den 

 aandbetäckla heden". Delta ideal var för honom en pä Religio- 

 nen bygd sedlig odling, förädlad af konsten och det sköna; detta 

 var derjemte icke utifrån lånadt eller lärdt, utan var samman- 

 vuxet med hela hans innersta väsende, dess realiserande utgjord« 

 den egentliga lifsprincipeu i hans verksamhet och sträfvanden. 

 Om allt detta vittna förberörde uppsatser på ett ojäfvigt sätt; än 

 uttalar han deri den innerligaste, varmaste kärlek till allt, som 

 bar oskuldens och enkelhetens sköna stämpel, än åter höjer han 

 en kraftig röst emot det, som tyckes strida emot detta hans ideal. 

 Så använder han hela kraften af sin vältalighet emot dem, som 

 den tiden ifrade för den så kallade folkupplysningen, och hans 

 åsigt i detta ämne hvilar på en, kanske mera skön än sann fö- 

 reställning om folkel, hvilken han sålunda framställer: "Det fin- 

 nes hos menniskor, hvilka pläga kallas obildade, men likväl icke 

 genom ofördelaktiga omständigheters inflytande sjunkit i verklig 

 råhet, en viss skön enfald, en ontsägligt intagande naturoskuld, 

 i anseende hvarlill de ej utan skäl kunna jemföras med sådana 



