9 



uti hans i sjelfva verket sanna åsigt om ett samhälles bestånd. 

 Han insäg nemligen, att detta bestånd helt och hållet hvilade, 

 icke på physiska krafter, utan på en moralisk grund, och att 

 karleken vore det band, som ifrån den lägsta hyddan ända upp 

 till thronens glans sammankedjar menniskor med hvarandra. Den- 

 na kärlek, "denna enda och osvikliga källa till en sann mensklig 

 lycka, detta hufvudvilkor för allt enskildt och allmänt välstånd" 

 skulle i hans tanke förstöras af oppositionen. "Detta oupphörliga 

 tadel", säger han, "af öfverhetens och embetsmäns handlingar, 

 detta utställande inför allmänhetens ögon af de misstag och fel- 

 steg , man hos dem tror sig hafva upptäckt , huru kan man der- 

 af vänta några välgörande följder"? \i se således, att det icke 

 var en föraktlig servilism, utan idéen om en allmän, hela sam- 

 hället genomgående kärlek och farhågan för dess förstörande, som 

 gjorde honom så hätsk emot oppositionen. Det är dock äfven 

 lätt förklarligt, att han sUindom kunnat begå misstag, att han 

 trott sig se en oppositionsanda, der en sådan verkligen icke 

 fanns , samt derigenom låtit förleda sig till yttranden och omdö- 

 men, hvilka gifvit anledning till mindre fördelaktiga tankar om 

 hans känsla af rättvisa. 



MM. Herrar! jag kan ej smickra mig af hoppet, att här- 

 med hafva lemnat en åskådlig, än mindre en i alla detaljer full- 

 ständig bild af framl. Prof. Linsens charakter. En sådan kan 

 icke heller så lätt med ord framställas, den måste läsas ur hans 



2 



