13 



uppresas. Dock, af ven här öfverväldigas vi af en sorglig känsla, 

 då vi mot slutet af Tidningen läsa följande förklaring : "Mitt 

 ephemera ringa författarlif, säger han, har nått sitt slut. När för 

 fem ar sedan M nemo s y ne lofvades Allmenheten, sag jag med 

 glada blickar dess framtid till möte: Jag djerfdes hoppas, att fo- 

 sterbygdens Litteratur skulle också genom mig vinna. Tusende 

 dystra förställningar öfverväldiga NU min själ, och säga mig att 

 detta hopp har ljugit". Hvilken tana! det vackraste oegennytti- 

 gaste sträfvande afbrntet under dystra föreställningar om ända- 

 målslöshelen af hela sträfvandet! 



Såsom skald har Linsen väl icke förvärfvat sig något var- 

 aktigt namn, dels derföre, att han författat endast mindre, till en 

 del tillfällighetsdikter, dels ock emedan, han, såsom mig tycktes, 

 saknade den inspiration, som stämplar den verkliga skalden. Hans 

 poesier äro dock ingalunda utan värdejde utmärka sig tvärtom ge- 

 nom en varm känsla, en ädel själsriktning samt en ren diction, 

 och torde derföre alltid läsas med nöje och intresse. 



Större framstår han såsom författare i vältagligheten. Det 

 påslående jag hört någon yttra, att han ej kunnat skrifva något, 

 som ej bar vältaglighetens stämpel, tyckes mig ingalunda vara 

 ogruudadt. Åtminstone röjde han, äfven i det minsta, en så ren 

 och enkel smak, att densamma måste betraktas såsom en verklig 

 naturgåfva hos honom. Vore det ock för vågadt att ställa ho- 

 nom i bredd med de utmärktaste Talare, så kan dock det påstå- 

 endet ingalunda anses öfverdrifvet, att han i detta afseende var en 



