18 



m. il, till hvilket man, euli^i denna äsigt, »kall Lomma genom 

 den klassiska forntiden. Demia åaigl har dock redan ^ilvit vika 

 It eu nyare. Likasom ilen äldre humanistiska principer utträng- 

 des af lårdomen, sä har den nyare blilvit utträngd ti den ve- 

 tenskapliga. Enligt denna princip kan« båsotm en anhängare al 

 densamma yttrar sig, it ke den subjeetiva förädlingen, d ;'i. den 

 inre och yttre menniskans harmoniska bildning vara det enda 

 och högsta ändamålet med forntidsstudierna, om och dessa .-in- 

 dier, medan de göra oss bekanta med «let mest ideala mennisko- 

 lif , alltid mäste betraktas såsom den enda sanna grundläggningen 

 derlill; detta ändamål skall fastmera, d.i del måste vara ett för 

 alla tider oföränderligt, ligga ntum inenuiskan "d. ;'i. vara ett 

 objectivt, d. ;'i. rent Vetenskapligt." Skillnaden emellan dessa häda 

 principer l'-ar ganska tydligt röjt sig uti sjelfva den philologiska 

 literaturen; dä nemligen uti de lmmanisliska philologernas skrif- 

 ter vanligen en Ilagt al den skona antika andan genomgår, och 



. skrifter således tala icke blott till förståndet nian äfven lill 

 känslan och phantaåen, s.i träifas hos de vetenskapliga philolo- 



i sällan något a! allt delta, nian endast en modern veten- 

 skaplig anda och grundlighet. Den väsendtligaste skillnaden Sr 

 dock den, att då enligt den vetenskapliga principen en philologfl 

 högsta sträfvande och förtjensl ligger nli att forska uti forntiden 

 o, h .-..lunda samla inaterialier till den vetenskapliga byggnaden, 



mö enligt den humanistiska principen sådana forskningar väl 

 icke nian värde, men dock någonting underordnadt, och del vä- 



