25 



inen derlill, att dessa händelser hos honom väckte en sä djup, 

 sa bitter smarta, en smärta, hvars småningom för sig gäende 

 upplösning utgör den tredje och sista afdelningen uti dramen. 



Ett sa varmt och känslofullt hjerta som Linsens måste 

 djupt känna behofvet af den lycka , som endast vinnes i skötet 

 af en älskad familj. Derföre hade han, da hans yttre ställning 

 .-.idant medgaf, ingått det förbund, hvarpä han byggde sitt hopp 

 om en framtida huslig sällhet. Detta hopp var bygdt på den 

 tastaste grand, som finnes för de dödliga, nemligen kärlekens, 

 och hans makas älskvärda dygder lefva ännu i deras minne, 

 hvilka känt henne. Den rena sällhet, som sålunda förljufvade 

 hans lefnad, växte och förstorades med hvarje arfvinge, hans 

 maka skänkte honom. Ack det kan ej finnas någon som dju- 

 pare känt fadersfröjden än Linsen, han som skrifvit, att "af all 

 glädje pa jorden ingen är skönare, än den som skänkes oss al 

 vara barn, at deras törsta ålders änglalika tjusning, af den fram- 

 tida salighet , hvarom de gifva sa rika löften , af den blomster- 

 skörd lör minnet , hvilken sä doftrik räckes oss ännu dä lifvels 

 uiriga fägring för vait öga försvunnit, och oändligt friskare än 

 hågkomsten af var egen sä väl barndom som ungdom — rosen- 

 klär den dystra grafvens bräddar". Hans sällhet hade sålunda 

 uppnatt sin högsta höjd, da han vid slutet af år 1826 emot sitt 

 fadershjerta tryckte sin fjerde arfvinge, det nya hoppet om fort- 

 farande och framtida fröjder. Men ack huru grymt , huru ovän- 



4 



