26 



tadt gäckades icke detta hopp! Jorden hade tam ii Ko fvra fån- 

 gar vändt sig kring sin axel under del nya Tuer, då döden lade 

 sin Lalla hand på hans maka, och sönderslet det band, som var 

 fäsladt i djupet af hans Jijerta. Tveiuie dagar sednare följde hans 

 dotter sin moder i grafven , och med hvardera nedsänktes hans 

 lyckas sol. Då åter våren kom, och naturen fick ett nytt för- 

 yngradl lif samt spred glädje och fröjd nti menuiskosinnet , funno 

 hans (venue söner, uti hafvet en oväntad alllförlidig graf. Kom 

 sen den fasansfulla branden, som till grus och aska förvandlade 

 största delen af Finlands gamla hufvnd- och Universitets-stad. 

 Vid första underrättelsen härom ilade han frän skären, der han 

 besökte sina söners dödsställe, tillbaka till den brinnande staden. 

 Ej bekymrade honom hans hus och hans egendom, hvilka blifvit 

 cli rof för de allthärjande lågorna; sin son, endast sin son hade 

 han i tankarna; med outsäglig ångest sökte han honom kring 

 den ödelagda stadens omgifningar, och fann, men endast för att 

 äter några månader sednare för alllid förlora honom , detta enda 

 lefvaude minne af en förfluten lefnads sällhel. Så hade inom en 

 kort liderymd del ena grymma slaget efter det andra (räifal och 

 sönderslitit hans hjerta. Såsom en afqvistad trädstam slod han 

 an ensam, ölvergifveu af sina käraste, ofverlemuad ät sig sjelf 

 oili It en gränslös sorg, at en sorg, som lör honom var sä myc- 

 ket bittrare, som hans förgångna sfiune! var Ijul, och hans för- 

 hoppning. ir om deSB loi liai ande och tilhäxt så glada. Tiden sjclf. 



bvilken elje-a »figea bota allt, tyckes här icke ensam varit till- 



