11 



Universitetet år 1842, framstå såsom ljuspunkter, icke blott i 

 Ursina lif, utan fastmera uti linlands häfder. — Kannen J icke, 

 M. H., Edra hjertan klappa lifiigare vid tanken pä dessa sköna 

 fester; gömmen J icke alle Sann från dem någon minnesblomma, 

 sjelf plockad eller åt Eder skänkt af dem, som lyckligare an J 

 fingo vara med om dessa glada jubel? Jag hoppas det! Den förra, 

 en hyllning åt den seger upplysningen 200 år förut vann i Fin- 

 land öfver mörkret , och den emancipation det Finska folket er- 

 höll i intellectuelt afseende, var tillika en skördefest, i hvdken 

 vi, som nu inberga frukterna af Christinas och Brahes Stiftelse, 

 med tacksamma hjertan måste deltaga, men till hvilken ock slöt 

 sig så mången utländuing — sa mången af det stora Kejsaredö- 

 mets ädlaste litteratörer, och åfven den då gamle, vördnadsvärde, 

 fordom så tjusande Selmas Sångare vid Auras strand — alla, för 

 att fira ljusets fest — för att deltaga i den glädje som ljöd krino 

 hela vårt fosterland — icke blott bland de unga, hvilka då från 

 den blomsterprydda Parnassen fingo emottaga lönerna för sina 

 mödor, utan åfven bland de gamla, som tacksamt påminnande sig 

 sina fordna glada dagar i Sånggudinnornas tjenst, välsignade vår 

 store, ädle Kejsare, som förunnade oss denna fest. Den seduare 

 var ju åter den skönaste vårfest — en hoppets fest. 



"När Maj had' löfvat våra lindar, 



Och lärkan sjöng på Suoinis strand, 



Då kommer Han med vårens vindar. 



Med svanorna till Sagans land." 



