17 



ken välgörare Läkaren ar, hvilkel herrligare sken än någon jor- 

 disk glans omger honom, om han, såsom Ursin, alldrig ryggande 

 för oväder och mörker, knappt för egna lidanden, men trogen 

 den vackra Ed han en gång aflagt, att "ingen för dess fattigdom 

 lijelp och råd förneka," sent och bittida, då han kallas, gerna be- 

 söker de usla — der ingen jordisk belöning föresväfvar honom 

 — och för dem alltid har ett läkemedel, en tröst, åtminstone ett 

 vänligt råd; då skolen J ock förslå, hvarföre jag satt Ursin så 

 sysslande hos de fattige, så vårdande dem, i en klarare dager, 

 och hvarföre han härvid kände sig mest belåten, men ock så 

 betryckt, då han, hvilket så ofta hände, beklagade sig för mig 

 öfver de fattiges nöd. 



Sådan var den man, hvars lif och verksamhet i det All- 

 männa jag med flygtiga drag framställt. Ännu skulle det återstå 

 att teckna honom i en krets — hans närmaste — men hvad lian 

 der var, hör till en annan tafla, till hvilken jag icke kan — icke 

 bör — göra utkast. Ännu hänger ock sorgens dok öfver dem, som 

 der så oförmodadt miste hans stöd , då det än syntes så last — 

 och hvarföre — då jag ännu ser tårar i de ögon, uti hvilka han 

 alltid, vid den husliga härden, ville tända glädjen — upplyfta den 

 förlåt, som döljer sorgen der innanföre! Med sin maka, Gustava 

 Wilhelmina Barck, Dotter till framlidne Hof-Rätts-Rådet i Åbo 

 Hof-Rätt Johan Barck och dess Fru Hedvig Sophia Smalén, 

 hade Ursin, under 37 års sammanlefnad, fem barn — fyra söner 



