(789) ^'^■'^' NORDSVENSKA TALLEN. 1 5 



MERZ förut konstaterade /a/>/>on?ca-egenskd.perna. och återigen bestämt 

 vederlagt den systematiska betydelsen av barrens kransfördelning å de 

 hanblommande skottaxlarna. Den redan av N. J. ANDERSON uppmärk- 

 sammade större barrbredden framhåller ÖRTENBLAD under betonande av 

 breddens förhållande till barrlängden — förhållandet mellan barrbredd 

 och barrlängd är större hos /ap/>on7ca-ta.\\en — . I samband med den 

 större barrbredden ställer han den nordsvenska tallens större antal harts- 

 kanaler i barren, en före hans undersökningar obeaktad egenskap. Även 

 andra nya /aJ>/>om'ca-kavaktävev anföras: mindre antal hjärtblad, avvikande 

 barranatomi, mindre blommor och kottar samt i gult eller grått gående 

 kottefärg. Mot WlCHURAS från ståndarknappbihangen och trädets höjd 

 över havet å de svenska fjällen hämtade artkaraktärer inlägger Örten- 

 BLAD sin gensaga. 



Genom Örtenblads undersökningar var en fastare utgångspunkt gi- 

 ven för uppfattningen av den nordsvenska tallen. I Hartmans flora, 12 

 uppL, Stockholm i88g, kunde nu också V. B. WlTTROCK lämna en full- 

 ständigare beskrivning på den där såsom y9 lapponica (Fr.) Hx upptagna 

 tallformen : 



TiBarr bredare (vanl. 1,3 — 2,3 mm. , tjockare o. kortare (vanl. 2 — 4 cm.) samt nående en 

 ålder af 3 — 8 år; hartsgångarna i barren 2 — 16, oftast 6 — 9; kottarna brungula — vaxgula 

 (hos a-formen vanl. brungrå:. — På sådana långgrenar som år efter år burit hanblommor 

 komma de särskilda årsskottens kortgrenar o. barr att bilda liksom kransar, åtskilda af 

 nakna grenstycken.» En ytterst kortbarrig form av lapponica-\,zW anföres från Lycksele i 

 Lappland. Av särskilt intresse ärn de här för första gången mötande uppgifterna om lapp- 

 landstallens utbredning: Lappland— mellersta Värmland och södra Dalarna; Västerbotten — 

 Gästrikland. Norge: Finnmarken; Nordland, Brönö i Helgeland; Dovrefjell; Foldalen; 

 Lomsfjell; Vaagefjell; Domaas i Gudbrandsdalen ; Finland: Torne älvdal; Högland Pohjois- 

 kallio (?) och sannolikt i största delen av landet. 



WlTTROCK förmodar, att lapponica-taWen förekommer över största de- 

 len av Finland. De finska botanisternas uppgifter om tallens former 

 och speciellt lapponica-ioxxw^w i Finland äro dock ytterligt sparsamma.^ 

 Den enda finne som närmare berört frågan om lapponica-X.2\\&n och dess 

 förekomst i Finland är A. Osw. KniLMAN, som i sin gradualavhand- 

 ling i8qo- framlägger sin uppfattning av formen i fråga. KlHLMAN hän- 



* Jmf. Hjalmar Hjelt, Conspectus floras fennicas. Acta soc. pro fauna et fl. fenn, V. 

 Helsingfors 18S8, sid. loi — 103. — En intressant skildring av tallen i Finland meddelas 

 av VON Berg i en uppsats »Die Wälder in Finland» i Tharandter Jahrbuch, Leipzig 1859, 

 sid. 67 — 81. En »beskrivning av den nordiska tallens forms återfinnes å sid. 75 o. följ. 

 Kortare och styvare barr, svagare förgrening och kortare grenar och följaktligen mera spet- 

 sig, pyramidal krona med längre ned på stammen gående grenar (»granliknande» krona, jmf. 

 fig. 3 efter von Berg) äro dess mest utmärkande egenskaper. Former med högt ansatt 

 krona och kvistfri stam förekomma endast i de mera slutna bestånden inom landets södra 

 och mellersta delar. Starkt avrundade kronor, sådana som i mellersta Europa, träffar man 

 även hos mycket gamla träd ytterst sällan i Finland. Den granliknande kronformen, som 

 VON Berg »förut observerat i Sverige och Norge, är i stort sett den allmännaste och för- 

 länar tallskogarna i Norden ett alldeles egendomligt utseende.-!. 



-' Pflanzenbiologische Studien aus Russisch Lappland. Acta soc. pro Fauna et fl. fenn. 

 VI : 3, Helsingfors 1890, sid. 157 — 159. 



