i6 



NILS SYLVÉN. 



JQOj 



visar till ÖRTENBLADS undersökningar, till vilka han förklarar sig ej ha 

 något väsentligt nytt att tillägga; i hans uppfattning av lapponica-X.?i\\e\\ 

 kan han dock ej instämma, då denna enligt hans åsikt är att anse icke 

 som systematisk enhet (varietet), utan såsom en mer eller mindre ut- 

 präglad, av yttre förhållanden framkallad 

 modifikation. 



Barråldern har lian liksom Örtenki.ad funnit 

 variera inom ganska vida gränser — vid Kola i flera 

 fall ej mer än 4åriga barr — , men han betonar så- 

 som >det oaktat säkert, att barren norrut funktionera 

 i genomsnitt längre än å sydligare breddgrader». 

 Men, tillägger han, »detta är sannolikt ingen ärftlig 

 variation, utan beroende på yttre inflytanden». »Vid 

 trädgränsen bliva tallens långskott oftast blott I — 2 

 cm. långa, deras förgrening och barrklädnad är på- 

 fallande svag, och följaktligen kommer så mycket 

 ljus även fleråriga årsskott till del, att dessas barr 

 kunna förbliva i verksamhet.» Den nordiska tallens 

 mindre antal hjärtblad tillskriver han den omstän- 

 digheten, att växten till följd av ogynnsamma levnads- 

 förhållanden når en svagare utbildning redan pä em- 

 bryonalstadiet. Och erinrar han i detta sammanhang 

 om motsvarande förhållande hos granen, som i sin 

 sydliga (europeiska) form vanligen har 8 — 9, i sin 

 nordligare (sibiriska) 6 — 7 hjärtblad. Till barrbredd 

 och kottefärg överensstämmer tallen i Ryska Lapp- 

 land nära med lapponica-iaWen. Till stöd för sin 

 uppfattning av lapponico-i&Wen såsom en av blott 

 yttre förhållanden framkallad form åberopar Kihi.MAN 

 Christs jämförande undersökningar av lapplands- 

 tallen och den i Alperna förekommande engaJinensiS' 

 varieteten av den vanliga tallen : »tallen uppträder i 

 motsvarande lägen i de mellaneuropeiska Alperna i 

 en liknande modifikation som vid den nordiska skogs- 

 gränsen.» — .Såsom varieteter av tallen i Ryska 

 Lappland anför KiHLMAN tvenne former med avseende 

 på hanblomfärgen, normalformen med svavelgula och 

 en form med tegelröda ståndare, samt en kottefjälls- 

 form med 3 — 4 mm. långa, tillbakaböjda apotyser. 

 De starkt utbildade apofyserna anser Kiulman i 

 viss män beroende av belysningen, då företeelsen 

 förnämligast framträder på den utåtvända sidan av 

 kotten, under det att den motsatta, mer beskuggade 

 -^^^ sidan är relativt jämn. Då förlängningen av apofy- 

 Fig 3 Tall med granliknande krona serna »dock ej uppträdde på alla träd, bestännnes 

 :från Finland. Efter von Berg 1859. den sannolikt ej uteslutande av yttre orsaker». 

 Kiefer mit fichtenähnlicher Krone aus Finnland. 



Chrlst och efter honom KlHLMAK 

 synas benägna att identifiera lapponica-tdWen med den schweiziska Enga- 

 diner-tallen. Steget fullt ut i den riktningen tager L. Beissner i sin 

 »Handbuch der Nadelholzkunde», Berlin i8gi, sid. 230. 



Under namn av tPinus silvestris engadinensis Heer. Syn. Pinus Frieseana Wichura» 

 upptager Beissner »en i Engadineralperna och tillika i höga Norden i Lappland växande 

 form.» Beissner beskriver denna sålunda: »En frän marken grenad tall med smal-pyra- 

 midal eller också utbredd krona, som träd upp till 10 m:s höjd och då som äldre, liksom 



