22 NLLS SVLNÉN. (790) 



plantornas stora motståndskraft mot skytte. Bestämmande för Mayrs 

 uppfattning av lapponicaA^W^xx är dess till Norge, nordliga Sverige och 

 Finland begränsade utbredningsområde. 



Mayrs uppställande av /apponua-taWen som egen art mötte det kraf- 

 tigaste motstånd. Redan året efter, 1907, begynner oppositionen fram- 

 träda. P. K. ScHOTT uppträder nu energiskt till försvar för uppfatt- 

 ningen av /apponica-taWen såsom blott och bart en ras av vanlig tall.^ 

 Han anser intet vare sig klimatiskt eller geologiskt skäl föreligga, var- 

 för tallen i Finland och Nord-Sverige skulle utvecklat sig så olika mot 

 de sydligare tallformerna, att ett skarpt avgränsande dem emellan under 

 årtusendenas lopp skulle varit möjligt. Att tala om bastarder mellan 

 nordsvensk och sydsvensk tall förefaller honom orimligt. 



I fråga om artbildningen hyser Schott den darwinistiska uppfattningen. Raserna be- 

 traktar han såsom under utbildning varande arter. Tallens raser, vilka han betecknar som 

 »en produkt av tiden, den direkta tillpassningen, klimatet och ståndorten, av kampen för 

 tillvaron, förekomma inom tallens vidsträckta utbredningsområde i obegränsat antal. Det 

 gives så många former, som det inom området finnes trakter, skilda från varandra med 

 hänsyn till klimat och andra för tillväxten viktiga faktorer.» Från söder till norr, från väster 

 till öster övergå raserna i varandra. Efter utförda proveniensförsök ' urskiljer ScHOTT 9 

 viktigare efter proveniensen särskilt namngivna tallraser; som första ras upptager han lappo- 

 7//cff-tallen och som en ras n:r 2 dess närmaste motsättning, septentrionalis, från syd och 

 väst-Skandinavien och nordvästra Ryssland. Till lapponica-laWens område hänföras Lapp- 

 land, mellersta och norra Skandinavien och Nord-Finland. Som speciella lapponica-Vavsk 

 tärer framhåller Schott följande: »Blomningstid juni, kottar vid mognaden grågröna till 

 gråbruna, kottefjäll gibba och rrfiexa, frön bruna, små, frövingar rödbruna, barr korta, gröna, 

 barrklädnad gles, grenar snett uppstigande eller hängande, stam i regel rakväxande, tillväxt 

 långsam, ved mycket tätringad, hög levnadsålder.» 



I ännu skarpare opposition mot Ma YR träder Arnold Engler. I en 

 uppsats av år 1908, »Tatsachen, Hypothesen und Irrtiimer auf dem Ge- 

 biete der Samenprovenienz-Frage», '"^ söker han bemöta flertalet av MayRs 

 uttalanden om lapponica-X.a}\&\\. 



Barrens omfärgning under vintern kan Englkr ej uppfatta såsom artkaraktär; själv har 

 han funnit, att allehanda olika provenienser omfärgas, dock olika starkt. Utbildning av 

 spetsknopp å ärsplantan och knoppens färg kunna ej heller anföras som artkaraktärer för 

 lappomca-\.A\\G-n. Av Engi.EKS försökskulturer hade framgått, att i de ettåriga tallsådderna 

 I — 20% av de skandinaviska plantorna saknade sluten vinterknopp; av de mellaneuropeiska 

 plantorna hade 10—70 % av dem från låglandet och 75 — 95 % av dem från bergstrak- 

 terna ljus- till mörkbruna spetsknoppar. Engler anmärker, att vi här ha att göra med 

 variationskurvor, uppställbara för egenskaper inom varje annan växtart. Mayrs uppgift, att 

 den nordiska tallen under första året ej utvecklar några sidoskott, betecknar Engler som 

 oriktig; hans kulturförsök hade visat nära nog raka motsatsen mot Mayrs. Skottfärgen hos 

 årsplantan av Pimis lapponka har blivit felaktigt angiven av Mayr; då Mayr uppgiver 

 blårött skott hos lapponica-iAWen och gulgrått hos den mellaneuropeiska, antager Engler, 

 att han jämfört lapplandstallens hypokotyl med den mellaneuropeiska tallens epikotyl. 



^ Peter Karl Schott, Rassen der gemeinen Kiefer. {P/m/s silvesins L.) Fortswissen- 

 sch. Centralbl. 1907, sid. 199 — 218, 262 — 279. 



'' Jmf. närmare Peter Karl Schotj', Fimis silvestris L., Die gemeine Kiefer. Beiträge 

 zur Systematik und Provenienzfrage mit besonderer Berilcksichtigung des in Deutschland 

 in den Handel kommenden Samens, Forstwissensch. Centralbl. 1904. 



•' Forstwissensch. Centralbl. 1908, sid 295 — 314. 



