(797) DEN NORDSVENSKA TALLEN. 23 



Klyvöppningsradernas antal på de ettåriga barrens undersida har Engler funnit myckel 

 växlande hos alla provenienser. Lapplandstallens mindre mottaglighet för skytteangrepp anser 

 Engler ej tillräckligt för att göra denna till en art; större och mindre mottaglighet för 

 svampsjukdomar utmärka »klimatiska varieteter» av även andra trädarter. I glesare upp- 

 komna sådder visa sig skytteskadorna minst svåra, och lapponua-sdiååeTm. hade alltid i de 

 E.NGLER-ska försöken varit de glesaste 1 Kottefjällstypens värde som artkaraktär bestrides ; 

 överallt förekomma snart sagt alla kottetjällstyperna blandade om varandra. I ett av Engler 

 undersökt större kotteprov från Jockmock voro de flesta kottarna ^/tf;7ff-artade. Norrut och 

 uppåt i Alperna förete dock tallkottarna allt starkare förtjockade apofyser, sannolikt en följd 

 av den starkare solbelysningen ; i höjdlägen uppdragna låglandstallar hade visat alldeles 

 likadana kottar som de där spontana och de nordiska tallarna. Lapplandstallens förmenta 

 rakstammighet kan ei Engler tillmäta något värde som artkaraktär, då ännu inga äldre kul- 

 turer av lapplandstall blivit föremål för undersökning. »Vad är det då som kvarstår av 

 artkaraktärerna hos P. lapponicayi, säger Engler, »intet förutom dess även frän annat häll 

 ofta konstaterade långsamma tillväxt, i vilket hänseende den nordiska tallen förhäller sig 

 till den mellaneuropeiska på alldeles samma sätt som de från höjdlägen och från Norden 

 stammande granarna till dem från varmare klimat.» Vad lapplandsiallens utbredningsom- 

 råde beträffar, anser Engler, att Mayrs framställning är mycket oklar. I sammanfatt- 

 ningen av det förut anförda uttalar sig Engler 0(n tallformerna sålunda: »Säkert är blott, 

 att vi ha att göra med ståndortsformer, som anpassats till klimatet inom sina respektive 

 utbredningsområden, former med åtminstone delvis ärftliga egenskaper, som, enligt vad vi 

 för närvarande veta, en tid framåt framträda även i ett klimat, olika det, varunder för- 

 äldrarna leva.'' I fråga om barråldern hos tallen framhälles, att låglandstallar under kultur 

 i höjdlägen få äldre barr; i 30 — 50-åriga kulturer av låglandstall visade i höjdlägen 5 — 7 år 

 gamla barr. 



Vid provenienskulturerna hade, som Engler framhåller, ditintills endast 

 yngre plantor blivit föremål för undersökning. Av stor vikt för känne- 

 domen om proveniensens betydelse blir därför Denglers 190S publice- 

 rade undersökningar av 21-åriga försökskulturer med inhemsk och »nor- 

 disk» tall vid Eberswalde i Tyskland. ^ Fyra provenienser hade upptagits 

 till jämförelse: tall från Finland (61° n. br.), Ryssland, S:t Petersburg 

 (60° n. br ), Norges norra västkust (utan angiven breddgrad] och Ebers- 

 walde (53° n. br.). 



För de nordiska provenienserna konstaterar Dengler en alltjämt fortgående mindre 

 längd- och massatillvä.xt, svagare grenutveckling och mindre barrmassa, något sämre stam- 

 form, något högre specifik vikt hos veden sannolikt i direkt samband med dess täta års- 

 ringar) samt påfallande tidigt inträdande könsmognad. En ingående undersökning av barr- 

 längd och barrbredd hos de olika provenienserna gav för de nordiska vid handen mindre 

 barrlängd — för tysk, finsk och norsk proveniens en medellängd av respekt. 41,3, 3I>2 

 och 20,6 mm. — samt vid lika längd större bredd och tjocklek. »Skillnaden i 

 bredd uppgår till c. 0,10 — 0,20 mm., i tjocklek c. 0,10 mm. Detta är visserligen i och 

 för sig små, men relativt icke obetydliga storleksvärden. Barren av nordisk prove- 

 niens äro alltså i förhållande till längden ^alltså blott relativt) bredare och tjockare. 

 Fastställandet härav är särskilt viktig, da vi i detta förhållandet för första gängen och, 

 som det på förhand må antagas, för enda gången finna en verklig morfologisk skill- 

 nad mellan nordisk och inhemsk tall.» I samband med den större barrbredden ställer 

 Denc;ler de nordiska proveniensernas större antal hartsgångar och sklcrenkymceller i barren, 

 ■i medeltal ungefar 1 hartskanal och 5 till 10 sklcrenkymceller mera». Earrfärgen gick 

 hos de n rdiska tallarna mera i grått till olivgrönt. I fråga om klyvöppningsradernas anial 

 å barren kunde inga skillnader konstateras. 



^ Dengler, Das Wachstum von Kiefern aus einheimischem und nordischem Saaigut in 

 der Oberförslerei Eberswalde. Zeitschr. fiir Först- u. Jagdwesen 1908, sid. 137 — 152, 

 206 — 219. 



